NOMÉS PERSONAL AUTORITZAT
Bona nit, senyores i senyors. Benvinguts a Trieste, Itàlia. Es veu que tenim una
tempesta que ens ve de l'Adriàtic i un agent fugat de la CIA a l'habitació sis
vint del Gran Hotel Castelletto.
Aquí quarter general de Londres. Tenim imatge completa en directe i podem
començar.
Aquí Faraday. Equip a la planta sis.
Agent Hall, hi tens accés?
Afirmatiu, cap. Equip de recollida, aviseu quan estigueu en posició.
Quaranta-cinc segons. Serà entrar i sortir. Equip del vehicle, preparat.
En posició.
Tingui present que el vull viu, aquest malparit, Brennan.
Ja. Què és? Un fitxatge il·legal de l'equip de softbol de la CIA?
En posició.
-Intenteu no abatre'l. -També li paguem el compte del minibar?
Sí, que et donin un rebut. Segur que Langley ho cobrirà.
Atenció tothom. Preparats.
Faraday, ja hi pots entrar
-De genolls! -A terra! Vinga, vinga, vinga!
-Tenim via lliure. Contacte, tot bé. -No, si us plau. No disparin.
Controlat.
Si us plau.
Lligat i tot nostre.
-Confirmat. Hi ha el disc dur. -Extracció.
Me n'havia penedit. Cregui'm. Volia anar a l'ambaixada a entregar-me.
Quina sort. T'estalviem el viatge.
Anem cap a les escales.
Atent, Rayner. Venen cap a tu.
D'acord, rebut.
Cinc segons per sortir.
A terra!
Què ha passat?
En Rayner és baixa. L'entrada no és segura. Sortiu pel darrere.
Rebut.
Però què passa?
De pressa!
Quines opcions tenim?
El nou punt d'extracció és el canal!
Que no es perdi aquesta informació, Brennan.
Xxt!
A qui han tocat?
No pot ser!
-Demana reforços! Qui era? -Ens disparen!
Aguanteu la posició. Tindreu suport d'aquí cinc minuts.
D'aquí tres arribem al canal.
-No. Que us exposareu. -Que no, Rox. Tu fes-me cas.
-D'acord. Llum verda. Endavant. -Nois, endavant!
-L'hem de treure d'aquí! -Estigueu atents!
No pot ser! Sisplau!
Faraday, em sents? Nick, em sents? Algú em sent o què?
-Faraday, dona'm la posició. -Nick, on ets?
Soc al punt d'extracció. Tinc l'actiu.
…Tret de la costa. I aquest és el panorama a tot l'estat.
-Collons. -T'he fet cafè.
-Gràcies. -És per endur-te'l.
-Què passa? Em fas fora? -Ja soc gran, per la xerradeta del matí,
Michael. Ahir a la nit va estar bé, però… va ser ahir a la nit i s'ha acabat.
Com talles el rotllo, Nicole. Ei, vas pensar mai que ens ficaríem al llit?
Ah, jo era la teva professora de llengua a setè, Mike. O sigui que… no.
Sempre m'aprovaves. Eh. Pensa-ho. Encara m'eduques, després de tants anys. Ja ens
-veurem, oi? -M'imagino que sí.
Hola, Gary.
Mike.
-Ei, mare. -Hola, rei.
És guai, el vestit. Treballes al centre?
En Gary treballa al banc.
Ets caixer?
Soc el director.
Ah.
Senyora Hoffman.
Hola, mare.
La Nicole Hoffman.
No fotis. Sembles un federal. Tens càmeres o què?
No hi ha secrets per la teva mare. I menys a Nova Jersey.
El seu fill Gary encara treballa al banc?
No, el van fer fora. Ara ven salsitxes a l'estadi. És una història
trista.
Quin dia és, el casament d'en Ronnie?
Falta poc.
Em cal saber el dia exacte. He de demanar cita.
Per què?
Per una bona manicura. És millor demanar cita amb temps. No vull que em toqui amb
la Josie.
-Ah, amb la Josie no, eh? -No te'n fumis, de mi.
Quan és, el casament?
D'aquí dues setmanes. Adeu.
La senyoreta Hoffman?
La senyora Hoffman, si no et fa res. Sí, exacte. Dues vegades. O una i mitja,
-almenys. -Renoi.
No la recordo de l'institut.
Si no haguessis fet campanes, te'n recordaries, dels profes.
Si et van les dones grans, conec un parell de ties bones que juguen al
"mahjong" amb la meva àvia al centre cívic.
-M'encantaria sortir amb la teva àvia. -Si no et fa res sopar
a dos quarts de cinc.
-Oooh! -Per què tan tard? Eh, no, no, no,
no. No, no, no. Em toca. Em toca.
-Què? Au, va, home, tu també estàs pelat. -Primer, tu estàs pitjor. No pots ni pagar
els plats trencats. Segon, avui he cobrat un avançament. Tu, tranquil.
Gràcies, Mike. Ets el millor. Ara he d'anar a fer un riu!
-D'acord? Au. -Vinga, t'espero.
No sabia que havies cobrat. Me n'alegro per tu.
Aquest tio és burro o què? No he cobrat. No tinc ni cinc. En Billy no té feina i
paguem nosaltres. Apa, trenca la guardiola.
Si t'he de ser sincer, no sé si és el nostre home.
Tinc un bon pressentiment, cap. Si s'assembla al tio que recordo, és
exactament el que ens cal.
Eh, Jimmy. Una altra, va.
De seguida, Mike.
El primer que coli un cacauet al got de la barra, invita l'altre a una copa.
Càgon l'hosti!
Què tal, Mikey?
La Roxanne Hall. Què hi fas, tu, aquí?
Què et sembla que hi faig, aquí? Prendre una copa.
-I què? Hi has vingut sol? -Sí.
-Aa… -No.
-Una cita? -Aa… em sap greu, és que… és
que això és tota una sorpresa.
La sorpresa, per mi, és que encara portis el mateix tall de cabells.
Eh, què tens contra el meu barber?
Dos xarrups, sisplau.
-De seguida. -Ara aguantes l'alcohol?
-Sempre he aguantat l'alcohol. -No ho sé. Tinc un esmòquing
tacat de vòmit que no diu això, però…
-Encara guardes l'esmòquing de l'institut? -Sí.
-De veritat? -I em queda bé.
Ah.
No m'ho puc creure. És que, mira, t'he imaginat un munt de vegades entrant per
-aquesta porta. -És com t'ho imaginaves?
A veure, de fet anaves amb biquini, però…
Digue'm una cosa, ¿encara balles break-dance a la plaça?
Cada dissabte, i saps què? Les ties encara flipen.
-No me'n recordo de cap tia que flipés. -Ni la Isabella Mingarelli?
Li agradaves perquè m'agradaves a mi. Ja ho saps.
No, li agradava com ballava. Quan jo feia…
Que fort. Ha tingut sis fills amb en Matty Museo.
-I n'espera un altre. -Aviam, i tu què?
-Jo què de què? -En tens?
Si tinc fills? No, no en tinc. I tu?
No, que jo sàpiga.
Ah!
-Veig que perds facultats, Mikey. -Ai, ai, ai.
No recordava aquestes patates tan bones.
Vas deixar un munt de coses bones marxant a la universitat. Patterson no era per tu,
oi?
I la universitat tampoc.
Això em van dir.
Sí?
Què et van dir?
No sé, que et vas barallar amb el base de l'equip de bàsquet just abans de la final,
li vas trencar la cara, et van fer fora.
En realitat, era el pivot. I li vaig trencar el nas.
Devies treure el geni de Nova Jersey.
No, no, no, no. El que va passar és que… va sortir amb la meva millor amiga, i
l'endemà ella no recordava res. Semblava que a ningú li importava… i el
que va passar, va passar.
I vas arruïnar la teva carrera?
No. Hi vaig renunciar.
Per què?
Per fer el correcte.
Què et sembla si… pleguem, per avui?
Què? No. Què dius? Això és divertit. Ho vols deixar estar?
No dic que acabi la nit. Més aviat que… seguim fora d'aquí.
Ah.
Collons!
D'haver sabut que això era un Gran Premi, hauria menjat menys patates!
Uau, m'encanta aquest lloc.
Te'n recordes, d'aquest banc?
Aquí em vas dir que m'estimaves.
Sempre mirava de dir-te coses romàntiques d'aquest estil. Tot per veure't somriure.
Oh! He de… he de contestar. És important. Només trigo un segon. Un…
-segon. -Mike.
Ah.
Espera. És un segon.
-Oh, no. -T'encantava aquesta cançó.
No, no cantis.
Got no time for the corner boys… Down in the street makin' all that noise…
-Ah… No… -Com hi vaig caure?
Ah, eres tendra i ximple.
-No era ximple. -Ingènua. Ingènua. Sí.
Sí. Ingènua.
-Tant de bo no te n'haguessis anat. -Xxt-xxt.
-D'acord. No, d'acord. -No, no, no, no diguis això. No ho
-espatllis, sisplau. Així està bé. -Ho sento.
…River to Jersy side…
… baby to the carnival…
T'he de confessar una cosa.
Mm?
T'he fet venir aquí amb una intenció oculta.
Ah, sí? Vols que em fugui amb tu, oi que sí?
Sí. Més o menys.
-Ah… -Em sap greu, Mikey.
Què…?
On soc…?
Bon dia.
Benvingut a Londres.
Rox, què és, això? On… para Nova Jersey?
No s'ha mogut d'on era. Tu sí.
Què? No, no, no, no. Érem… érem a High Point. Estava molt carinyós, te'n
recordes? Si sonava "Jersey Girl".
I aleshores et vaig injectar un sedant i t'he transportat a Anglaterra en un avió
de càrrega.
No, no. He d'anar a treballar. És que, si hi arribo tard, el cap em matarà.
Déu-n'hi-do quin despertar, oi, Mike?
Qui és?
En Tom Brennan. Local dotze vint-i-cinc.
-Què? -Soc el cap de la Roxanne. Tot i que,
a vegades, sembla que sigui al revés.
-Obeeixo fidelment les ordres. -Sí, però no sempre les que dono jo.
Sou una mena de think-tank?
Think-tank. Aquesta és bona. Jo explico que soc pilot.
-Fins i tot té una gorra. -Mm.
-Què? -Et convido a esmorzar. Condueix tu.
Rox, què passa…?
Em calen respostes.
D'acord. Què vols saber?
-Què vull saber, diu? M'han segrestat? -Una manera de descartar que t'hagin
segrestat és que un tio t'ofereixi les claus del seu SUV de dos-cents
mil dòlars i et convidi a esmorzar.
Jo engego aquests trastos amb un tornavís. On… on es fica la clau, aquí?
Mike. És això.
Algú m'hauria d'explicar què coi passa aquí.
Tot arribarà. A la dreta.
Procura conduir pel costat que toca.
Ah, merda. Alto, alto! Cony!
Què coi…?
Què coi feia, aquest?
-A tu et toca a l'esquerra. -No t'imagines l'embolic que és tot això.
No havies estat a Londres?
-Es nota? -No ha sortit mai de Nova Jersey.
Aleshores no sou un think-tank internacional.
No. Som el Sindicat.
Quin sindicat?
La meitat de la intel·ligència no sap que existim i l'altra meitat voldria no
saber-ho.
O sigui que sou com l'FBI?
Sí. Però nosaltres fem la feina i no portem jaquetes amb el nom a l'esquena en
-lletres grans. -Ja, això està molt bé,
però per què soc aquí?
Perquè fa dos dies, a Trieste, Itàlia, una missió per detectar un agent doble de
-la CIA se'n va anar a can Pistraus. -I per 'xò soc a Londres?
-Sí. -De fet, sí
Perdó si no semblo gaire espavilat, però m'heu de posar una mica al dia, d'acord?
T'explicaré per què el Sindicat és diferent. No fitxem a Princeton ni a
Harvard. No anem a buscar l'elit de Yale ni l'equip de tenis d'Oxford. Busquem
persones que passin desapercebudes. Un exèrcit invisible que faci avançar el món,
persones que facin la feina. Gent de carrer, no rates de biblioteca. Més
granota blava que sang blava. Persones que construeixen, que mantenen en marxa
les fàbriques. Això és el que som, els que penquem. S'espera que la gent com
nosaltres s'hi esforci perquè ningú ens ha regalat mai res, a la vida.
Això mateix.
Hola, Maggie. Avui seran tres panets amb béicon i tres cafès per endur, sisplau.
-Quètxup o "hac pe"? -Només quètxup, gràcies.
-Què coi és "hac pe"? -No en tinc ni idea.
Aquests tios treballen per vosaltres?
Si fos així, no els hauries vist.
Fixa-t'hi. És en Derek Mitchell, exanalista de la CIA. Va fugir amb
informació supersecreta.
És el que volíeu enxampar a Trieste?
-Sí. -Sí, a Trieste.
O sigui que vau ficar la pota.
Sí. Vam ficar la pota.
Ara en Mitchell té un forat al mig de la cara, la informació s'ha perdut i estem
amb la merda al coll.
Saps com en diuen?
No ho sé. L'Agulla Espacial? La Vareta d'en Harry Potter?
La Torre BT. I com en diu el Sindicat?
Casa nostra.
Mira aquí, Mike.
D'on collons ho heu tret, tot això?
Estigues atent. La Juliet Quinn, àlies la Subhastadora. Hem descobert que ofereix
informació al mercat negre de Londres de part d'un venedor misteriós.
I el venedor misteriós seria el que us va robar la informació a Itàlia.
Són aquests detalls els que hauràs de recordar si vols aprovar l'examen.
Quin examen?
El d'entrada.
No m'agraden.
-El mateix? Som-hi, doncs. -Sí.
Quina passada!
Collons!
D'aquí dues setmanes, vendran la informació en una subhasta del mercat
negre i hi volem participar.
És quan tu hi entres en joc.
-Què vols dir? On entro en joc, jo? -Hola, Athena.
Ei, Rox. Alguna afecció crònica?
-No. Que jo sàpiga, no. -Prens alguna medicació, actualment?
-Sí, ahir em van sedar. Que compta, això? -No.
Ei, per què has dit que jo hi entro en joc?
El que va robar en Mitchell no eren les claus de llançament ni els plans d'una
base de míssils secreta, Mike. Era… informació sobre tots els homes i dones
que han servit en algun país aliat d'Occident. Tots els policies locals, tots
els fusellers dels marines, tots els espies de l'MI5, de l'MI6, l'FBI, la CIA
i… sí, del Sindicat. Si aquesta informació cau en les pitjors mans, ja no
podrem protegir la població.
Aquesta és la qüestió. Ens cal algú que estigui net. Si hi envio algú que resulta
que és l'empleat del mes de juliol al calendari d'agents destacats de l'FBI, li
fotran un tret al cap i la missió s'enfonsarà. O sigui que ens cal algú
sense cap historial.
Perquè ho entenguis, un qualsevol.
Exacte.
Tu primer.
Què passa, grandàs? Tio! Però què…? Rox, què fa, aquest?
Tu ets el tio dur, oi? Sí. El que sents. De què vas, tio? A veure si ets tan dur
com dius. Ets molt guapet per anar de xulo.
Què? Eh! Para. Què?
-No t'ho pensis, que tinc fama, al barri. -Sí? Quin barri vols dir? El Barri Sèsam?
Oh!
Ves amb compte amb el novell.
Què et sembla? Ah, veig que en vols més, eh? Vine, Epi. A veure què saps fer.
-Eh, eh, eh! -Oh…
-Sí, té bona fusta -És en Frank Pfeiffer,
especialista en lluita.
Mike, deus pensar que no saps si serveixes per això i, sincerament, és bon
senyal. Jo tampoc ho sé, però la Roxanne creu que n'ets capaç, o sigui que…
Tens tot el dia per decidir-te, d'acord?
Vols un qualsevol? Per què no l'hi demanes a algun d'aquests?
-No volia dir això, Mike. -No, no, no. Era en el bon sentit, oi?
Mira, just ahir em vaig despertar amb la Nicole Hoffman a Patterson. Feia segles
que no sabia res de tu. I avui soc a Londres i em demanes que arrisqui la vida.
Tot això no té cap sentit.
Un moment, què has dit? T'has ficat al llit amb la profe de Llengua de setè?
Això no és l'important, Roxanne.
-Què és important, a veure? -Per què jo? Feia
vint-i-cinc anys que no ens vèiem.
Un tio que camina per una biga finíssima a tres-cents metres d'altura… i
tan tranquil, que era un esportista nat, eres un tio en qui recordo que podia
-confiar. -Però com vols que confiï en tu?
Et vas esfumar de la meva vida.
Era a la universitat. És exagerat fer-ne un drama, ara.
No, no. Vas desaparèixer.
Va ser el Sindicat. No pas jo.
Jo no ho sabia. Com ho podia saber, això?
Em sap greu.
Però no et demanem que t'hi comprometis de per vida. És una sola operació. I ja
està.
Té. Un bitllet a Newark en primera per aquesta nit. Demà ja pots ser al bar
Wilson. La mateixa barra amb els mateixos amics. Tu ho decideixes.
La Roxanne Hall?
Com que…? Mare, com ho saps?
-Ho sé tot. -Mira, sé que deus estar
amoïnada, però t'ho puc explicar.
Escolta, sempre m'ha semblat un bon partit. És guapa i intel·ligent. Ve de
bona família. És ambiciosa. I ara què vol?
No res, d'acord? És que…
Que tornaràs a casa? Ah, per la cara que fas, ja veig que la resposta serà que no.
I sí, des d'aquí puc veure la cara que fas. Soc la teva mare.
No m'ho puc creure. T'haurien de reclutar a tu.
Daixò, escolta, ara he de penjar. Fes-li una abraçada, a la Roxanne, de part meva,
i no deixis el discurs de padrí per última hora.
Un moment, què…?
Gràcies.
M'hi apunto. Soc el James Bond de Nova Jersey.
-Zero Zero "ves a cagar". -Exacte.
Normalment et sotmetríem a un programa d'instrucció de sis mesos sobre tot el que
cal saber per ser agent del Sindicat, però malauradament només tenim dues setmanes i
haurem de fer el que puguem.
Al·lèrgies?
No.
Ni fòbies? A les altures, les aranyes… al compromís.
No.
-Quants dits t'hi caben, a l'anus? -Alto, alto, para.
-T'he de fer un perfil psicològic. -I què hi té a veure, el
meu cul, amb la psicologia?
Mm, hauries de llegir Freud.
Com és la relació amb el teu pare?
Ell ja és mort, o sigui que ara discutim molt menys.
Coll-llons!
Mike, aquest és… és igual, tant se val com es digui. Li diem Capatàs.
I per què Capatàs?
Perquè abans ho era.
-Té sentit. -Conduïa un toro en un centre de
distribució d'Amazon a Fort Worth. Treia deu mil paquets per hora. Després vaig
reprogramar el sistema informàtic, vaig doblar la productivitat i vaig
deixar mitja direcció sense feina.
Que fort! Gràcies per explicar-m'ho, això.
Vull que esprintis cap al final del terrat i si t'atures abans que jo t'ho
digui, suspens. Si frenes, suspens. Si et treus això, suspens.
I si deixes que em passi de llarg i em mati, suspenc?
També.
Això és com els karts de Nova Jersey. Coi, que fàcil.
Aquesta merda està al revés. Als karts el volant està bé, a l'altre costat.
Mike, Mike, Mike! Va, Mike. Torna-ho a provar.
Això és una prova de memòria i reflexos. Et llegiré una sèrie de números i vull que
-me'ls repeteixis, d'acord? -D'acord.
-U, set, dinou, vuit, cinc tres, deu. -U, set, dinou… Ai! Hosti!
Reflexos, malament. Em dius els números?
No, ja no me'n recordo.
D'acord. Memòria, malament.
-Reflexos, no millora. -Ja!
Fatal!
-Qui el va parir! -Et falta confiança.
El de la dessuadora t'arriba a pegar. Què has fet malament?
No hauria d'haver parlat amb la seva nòvia, suposo.
Cony.
Les dues mans.
Aquesta és… la nova identitat. Ehm… com tu, però amb èxit.
Ed Weston?
Té. La teva tapadora. Aprèn-t'ho de memòria.
Sencer?
Sí. O és que hi ha algun… pont que hagis d'anar a reparar?
A Amazon també eres tan bon company?
Com et dius?
Ed Weston.
Quants anys tens?
-Quaranta-set. -D'on ets?
-Boston, Massachusetts. -Digue-ho com si fossis d'allà.
Boston, Massachusetts! I fan dels Celtics!
Ja!
Tens família?
Segons el meu expedient, vaig conèixer la noia dels meus somnis, però se'm va
escapar per imbècil.
Això és millor que el Gran Premi.
Alto!
Eh?
És una subhasta a cegues. Els compradors poden licitar a distància amb
un dispositiu encriptat especial que reparteix la subhastadora. Cinc milions de
dòlars per avançat i un compte verificable garanteixen tenir dispositiu.
El noi de Nova Jersey… l'haurà d'anar a recollir en persona.
El punt de recollida és al Seven Dials, allà al monument. És una entrega directa,
pagada en efectiu. I vigilarem tota l'estona.
D'acord. Alguna pregunta?
Creieu que serà perillós?
Serà ben fàcil.
Guai.
Sí. Home, tret que… al final no ho sigui.
Atenció, passem llista.
Terrat en posició.
Vehicle… en posició. Per aquí, esperant.
L'Athena i en Frank, en posició.
Aviam, té… n'hi ha una a la recambra, catorze al carregador. N'hi ha quinze al
-de recanvi. Són trenta bales en total. -Això és Wu-Tang Clan?
"Thirty-six Chambers"?
Eh?
-Si s'acaba la munició, què faig? -Ah. Els hi llances una cosa pesant.
-Es nota que eres capatàs. Ets bo. -Ja.
Ei, Mike.
Què?
Els cinc milions.
Hòstia.
Gràcies, vida.
Això ja està. A aquest el pelen.
-Eh, Rox, que hi ets? -Ja et veig.
-Em pensava que això pesaria més. -Què hi hauria d'haver?
Cinc milions en monedes?
No ho sé. A més, no t'ho vaig preguntar. Un agent del Sindicat, quant
cobra?
Deu dòlars l'hora i assegurança dental.
Que poc valoreu algú que ha de portar tants diners.
Que vols negociar amb una dona que porta un fusell d'assalt?
Em penso que m'has convençut.
Mm-mm. Esclar que sí.
En fi, ja soc al monument.
Atenció, som-hi, doncs. En posició, sisplau.
-Tens una moneda, col·lega? -Cony! Eh?
No.
A veure, qui és, aquest?
Un penjat?
No, no sembla un penjat.
-Esperes la subhastadora? -Què?
Segueixe'm. I apaga l'auricular.
-Espera, espera, espera. -Mike, on vas? On va?
Mike.
Aa… el seu micro ja no emet senyal per ràdio.
Hi ha un tercer equip implicat.
Merda, tenim companyia.
Qui el té a la vista?
Només hi veig tres hostils avançant pel carrer Earlham.
Afanyeu-vos, sisplau.
Roxanne?
Han deixat el carrer Monmouth.
Miro d'arribar fins a en Mike.
Aquí dins, company.
Taxi!
DESCONEGUT
Digui?
Bona tarda, senyor Weston.
On para?
Sembla que ha entrat en un pub. Martin's Row, rere l'hotel.
Darrere de l'hotel? D'acord.
Hi vaig corrents. Algú més el veu?
La Universitat de Dartmouth. Sempre m'ha agradat el seu lema. "Una veu en la
foscor". Que poètic.
Ah, és… és "Una veu que clama en el desert", de fet.
El tercer equip té actius mòbils.
Som-hi, som-hi, som-hi. Que algú hi intervingui. Hem d'apagar aquest incendi.
He indagat una mica sobre vostè, senyor Weston.
I què?
No n'he trobat gran cosa.
Sí, suposo que no em va, això de deixar rastre.
M'hi sento identificada. Si ara es dirigeix als serveis d'homes, hi trobarà
més instruccions.
Capatàs! Això no tira! Hi ha una furgoneta de repartiment. No puc passar.
No fotis.
Tu deus ser "més instruccions".
-És en Ricky. Ell comptarà els diners. -Dus alguna arma?
Sí, una pistola.
Doncs treu-la i deixa-la a part.
Eh!
D'on ets, doncs?
De Pa… De Boston.
Has vist "L'indomable Will Hunting"?
Sí.
És la meva pel·li favorita.
No fotis.
És un tio del carrer, però… sap fer anar els números. Sí. Això em va arribar, saps?
T'agrada veure-t'hi reflectit. Ho entenc.
Hi és tot.
Magnífic.
Però ara què? I el dispositiu?
El té a la mà.
No ens veurem en persona, doncs, oi?
Sort en la subhasta, senyor Weston.
Ha anat com una seda. Crec que em mereixo un ascens o una cervesa, almenys.
Quin merder. Qui era, aquest?
Com una seda, eh?
A terra!
-Si et dic a terra, tu a terra. -Encara més?
Capatàs! I els reforços?
Som-hi!
Collons! Qui són, aquests?
Jo no me n'aprendria els noms. Vinga, Mike!
Segur?
Sí! Agafa el dispositiu. Corre!
Escolteu la vostra mestra.
Repetiu amb mi.
Eh!
Mike, on ets, ara?
Sembla que ha anat a veure un musical, cap.
Quin bon moment per anar amb els nens perduts.
Mike, on ets?
Merda! Fugint, això és com un coi de laberint!
-Sí! -Oh!
Collons.
Senyor. Ja està, estic bé.
Alto, alto. Sisplau, senyoreta!
Deu ser una broma. Què…?
Ah!
Ajuda'm.
Compte, Rox!
Hòstia, tia.
Vinga, vinga! Amunt, va.
En marxa.
Quina merda.
Em sap greu.
Eh. Està fet una merda.
No has pogut treure res?
El microxip, el sistema operatiu, està tot fet malbé. És com si algú l'hagués
llençat en una aigüera, o jo què sé. Au, digue-l'hi.
No, digue-l'hi tu.
Digue-l'hi tu.
No, fes-ho tu.
Sí. Tenien això, cap.
Makàrov. Eren russos, oi?
Doncs sí.
-Gràcies, company. -M'imagino que Moscou segueix la resta de
postors. És més fàcil pelar la competència que licitar més.
No t'hi amoïnis, tio. El meu primer dia sobre el terreny… també em van apallissar.
Sí?
No va ser una dona. No és que tingui res de dolent, això, vull dir. Però que quedi
clar.
Crec que hi ha una filtració.
Fixeu's-hi.
Primer Trieste. Ara això.
No hi ha cap filtració. Em fio de tots els que sou aquí. El que ha passat avui és
perquè hi ha com cinc grups més ficats en això i faran tot el que calgui per
aconseguir la informació. Més aviat sembla que s'ha aixecat la veda sobre tots
els licitadors.
Ja no ens afecta. Amb el dispositiu espatllat, ja no som dins la subhasta.
Sí, però, mireu, hi ha cinc grups. Oi? Això vol dir que hi ha cinc dispositius
més. Si no podem arreglar el nostre, doncs… per què no en robem un altre?
No ho sé… Això serviria?
En teoria, sí.
És possible.
La seguretat del món occidental en depèn, i més encara el futur d'aquesta
organització. O sigui que, si "en teoria, és possible", ja m'hi conformo.
Falten menys de quaranta-vuit hores per la subhasta. De moment, descanseu una mica.
Rox, podem parlar?
ON ETS? COL·LEGA, PARLA. TIO, A VEURE SI CONTESTES AL MÒBIL!
Sembla greu.
En Ronnie es casa. I soc el padrí. Havia de muntar el comiat de solter.
Així és la vida real, oi?
Que em tornaràs a punxar?
Sisplau, Mike.
Sé per què som aquí. En Brennan em vol enviar a casa.
Sí. No t'equivoques. Potser el millor és que tornis, que continuïs viu.
No, de veritat, sé que et vas arriscar per mi i no ha sortit bé. Però no m'agrada
decebre ningú.
No és això. Has fet bé tot el que havies de fer. La missió ha fracassat. No és per
tu.
Només vull arribar al final, demostrar que no et vas equivocar.
Ah, sí?
Sí. Em donaràs una altra oportunitat?
Ens posa dos tequiles, sisplau?
De seguida.
No m'hi ficarà res estrany, oi?
Va, brindem. Per les segones oportunitats.
Segons la informació que tenim, els altres grups de la subhasta representen…
la Xina, Corea del Nord, Síria, Rússia i… Islàndia.
Islàndia?
Era broma. És l'Iran. Sempre és l'Iran.
Quins busquem?
No n'hi ha cap de fàcil, però… els goril·les a sou també depenen d'allò que
cobren i… Corea del Nord paga una merda.
Ah. No tenen pinta de coreans. I ho sé, perquè jo soc coreana.
Molt sagaç, perquè de fet no són coreans. Són més aviat mercenaris de l'antic bloc
soviètic. D'això tenen pinta, almenys.
Comunicacions n'ha triangulat el senyal i ara… estan amagats en aquesta mansió
buida de Hampstead.
Capatàs, t'hi necessito, allà. Si hem de robar el dispositiu, que sigui el
correcte. Roxanne, Frank, aneu amb el Capatàs. Athena, reconeixement. Mike, com
que encara ets aquí, m'imagino que la Roxanne no m'ha fet cas, al final.
Rox.
N'és capaç.
D'acord, Mike. Tens sort. En marxa.
Vigilància en posició. Teniu via lliure.
Quina reina.
Capatàs, que hi ha sort?
No tenen el dispositiu.
Encara en queda un.
Mike!
Merda.
Ah!
El tens?
-"Bum". -Ja és nostre.
Sí…
Que fort.
Ho has fet molt bé.
Deu-n'hi-do, per un qualsevol.
El tenim. Ara sortirem.
Athena?
No fotis. No, no, no, no, no, no, no. Aguanta, reina. En Frankie és aquí. Va, ja
me'n cuido. Així, vinga. Sí, bonica. Que preparin la infermeria. Ara venim. Vinga,
-vida meva. -És morta, Frank.
Merda!
BENVINGUTS A LONDRES
Què?
Cap, corres perill. Heu de sortir de l'edifici. Evacueu-lo!
Hòstia.
Deuen ser els russos un altre cop, per venjar-se d'allò del Seven Dials.
No, tio. Com saben on és el quarter general?
Algú ens vigila.
Espera.
-És en Brennan. -En Brennan!
Cap, estàs bé?
Sí, el tenim.
L'Athena. L'hem perduda.
D'acord. Entesos.
La bomba no ha afectat la sala de control. No tenim xifra de víctimes, però
-continuem actius. A penes. -Què fem, ara?
Esperar. I ens dispersem.
És el teu pis franc?
-Sí. És un d'ells. -S'aturarà a les estacions de Southall,
Iver, Langley, Slough, Burnham, Taplow, Maidenhead, Twyford i Reading.
Tot bé?
Sí, en fi.
Em sap greu per la teva amiga.
Si en vols parlar, ja ho saps.
Ja.
Dormiré a la butaca.
No pots dormir a la butaca.
Puc muntar un llit allà, al racó.
-Pots dormir al llit, Mike. -… El proper tren per via sis amb destí
Staines. S'aturarà a les estacions de Chiswick, Kew Bridge, Brenford, Syon
Lane, Islewood, Hounslow i Feltham.
De fet, no és un pis franc, oi?
És més aviat una habitació.
-Sí. -Oi?
Sí.
Acaparant l'edredó, com sempre?
Jo no l'acaparava.
Ja ho crec, que sí.
-No, senyor, això no. -Ja ho crec, que sí.
No, això no.
Que sí. I… també ronques.
Jo no roncava. Això tu.
-No, sempre roncaves tu. -No, eres tu.
-Roncaves. -Què tens? Cinc anys?
I tu què?
Au, dorm, ximple.
I que consti que no intento lligar amb tu.
Que consti que jo tampoc.
Segons fonts oficials, una espurna d'electricitat va provocar l'explosió a la
icònica torre londinenca. Diverses persones van haver de ser hospitalitzades,
però fins ara no s'ha comunicat cap defunció per l'accident. Algunes
personalitats destacades han expressat la seva solidaritat amb els treballadors
afectats. També està previst que els reis visitin avui les instal·lacions…
Va ser una espurna? El millor que se'ls hi ha acudit?
Sembla gairebé versemblant. En Brennan diu que la subhasta és a les divuit hores.
Som-hi.
Pròxima estació, Queensway. Atenció a la separació entre el tren i l'andana.
Atenció, sisplau. El proper tren no admet passatge. El proper tren no admet
passatge. Disculpin les molèsties.
M'alegro de veure't, cap.
Jo també me n'alegro. Alguns vam tenir sort.
Ja.
Quantes víctimes?
Això… això ja ho veurem… després de l'operació. D'acord?
Sí.
En fi, sembla que això funciona.
Ho vam activar ahir. El Capatàs se n'ocupa. Rastrejarem el senyal de la Quinn
tan bon punt comenci la subhasta. Però la licitació hauria de durar fins a obtenir
el lloc exacte.
Si participar són cinc milions, fins on es pot licitar?
No ho sé, fins que puguin comprar els Knicks i pagar algú perquè els hi ensenyi
a jugar a bàsquet.
Quina merda. I qui hi posa els calés?
Nosaltres.
Qui són?
Som de la CIA. Nosaltres financem la festeta d'avui. O sigui, que si tenen la
Juliet Quinn i la informació abans que el govern hagi de finançar el pla de
jubilació de cada enemic estranger des de Londres fins a Piongyang, els hi estaríem
molt agraïts. Si ho aconsegueixen, per avui se'n sortiran. Si fiquen la pota,
s'ha acabat el Sindicat.
On tenen el cafè, aquí?
Bona nit, senyores i senyors. Benvinguts a la subhasta.
Ja és aquí, Capatàs.
Acaba de començar.
Roxanne.
Ja ens posem en marxa. Avui no hi ha patates fregides?
No.
Millor. Vomitades no són tan bones.
Ai, sisplau.
Aquesta nit només tenim un article i comencem la licitació ara mateix amb un
preu inicial de cent milions de dòlars. Ja tenim cent milions. Cent vint-i-cinc.
Eh, Bezos, si no vols tornar a conduir un toro, fes que funcioni el localitzador!
Sí, ja gairebé està.
Vinga.
És el meu cap.
-Cent cinquanta milions. -Deu voler saber si cal vendre
algun estat per pagar aquesta operació.
-Que es desfaci d'Idaho. Ningú ho notaria. -Jo soc d'Idaho.
Creu que no ho sé?
Ja tenim senyal?
Cent setanta-cinc milions.
-Som-hi, va. -Això promet.
Anem precisant la situació. Rox, ves cap a l'est.
Entesos.
-Dos-cents milions de dòlars. -Se centra cap a la zona de Southwark.
Eh!
Potser és millor que m'avisis.
Agafa't fort.
Dos-cents cinquanta milions.
Algú n'ofereix dos-cents setanta-cinc?
Dos-cents setanta-cinc milions.
Espero que sàpiga el que fa.
Tres-cents milions de dòlars.
No són meus.
Tres-cents vint-i-cinc milions.
Algú n'ofereix més de tres-cents vint-i-cinc?
-Ningú n'ofereix tres-cents cinquanta? -Tio.
Ah… està calibrant. Fa falta temps.
Algú n'ofereix tres-cents cinquanta?
D'acord.
Tres-cents cinquanta milions de dòlars. Qui n'ofereix tres-cents setanta-cinc?
A la una.
Brennan.
Què vol que faci? He sigut jo. Sap com va, això? No puc licitar contra mi.
A les dues.
N'ofereixen tres-cents setanta-cinc.
Continuem, Rox. El cercle es va tancant.
Són a prop de Saint Paul.
A dos minuts.
A veure, som a prop. Tenim ubicació.
Gairebé tinc l'edifici.
-Quatre-cents vint-i-cinc milions. -No. No… Què passa, ara?
-No fotis. Està emmagatzemant. -Està emmagatzemant.
A on, Capatàs?
Aquest és el vostre informàtic? Si sembla el conserge. Feu venir algú jove.
Aguanta, home!
-Ja ho faré jo. -A les dues.
-Eh, eh, eh. No. No ho toqui, sisplau. -Què fa? Ara què fa? Però què fa? Que no…
Nova licitació de cinc-cents cinquanta milions.
-Collons, no… -El geni d'Idaho.
Torna la connexió.
Rox, és a l'avinguda Nicholls.
Bona feina, Capatàs.
Roxanne.
-Ens hi acostem. -A una illa de distància.
Ningú n'ofereix cinc-cents setanta-cinc milions?
Ja està! És al terrat.
Sis-cents milions de dòlars. Algú n'ofereix més de sis-cents milions?
Què et sembla ni un dòlar? I de regal, una bala al mig del crani.
Caram.
Aquí s'acaba la subhasta.
La Roxanne Hall. Em sorprèn que el Sindicat actuï, després de Trieste.
En van matar sis dels nostres. Això no li perdonem a ningú.
No barregis feina i vida personal. Ofusca la ment.
Tot és personal.
Senyor Weston, que astut per part seva.
En Mike McKenna. Delegació de Nova Jersey. On és en Ricky?
Els dimarts té classe de ioga.
-I la informació, Quinn? -Ja em pots dir Juliet, reina.
Et diré "la porca que em vaig carregar a Londres", si no parles.
Ho veus? Això fa… que detesti tractar amb les agències. Sempre arrenca a nivell deu,
oi?
I no la vas veure a l'institut.
La informació és en una caixa forta de Holland Park. T'hi… puc portar jo mateixa.
Condueixo jo. Tu, al seient del costat, i ell s'asseurà al darrere apuntant-te al
clatell. Què et sembla?
Fantàstic.
Ai, sisplau. No hi ha cap trampa. Us podeu relaxar.
Gràcies.
És això?
-Sí. Ja està. -D'acord.
Felicitats.
Au, som-hi.
Esperaves visita?
No.
Rox.
Nick.
Roxanne, t'aviso que corres perill. Tots nosaltres correm perill.
Sisplau, deixa'm entrar.
Caram, quantes sorpreses, en aquesta vetllada. L'agent Faraday… ha cobrat vida.
-Nick Faraday. Local dotze vint-i-cinc. -Ets del Sindicat.
Sí senyor.
Hola.
Un dels sis agents morts a Trieste. Déu-n'hi-do, et veig bé.
Com? Per què encara ets viu, Nick?
El corrent em va dur fins al mar. Em va trobar un metge i vaig arribar aquí. Rox,
Trieste era una trampa. Algú més ho sabia. Hi va haver una filtració al
Sindicat.
I per això et faràs… passar per mort… fins que descobreixis qui va ser?
Exacte.
-M'ho havies de dir. -Te'n volia tenir al marge.
Ja em sé cuidar sola, Nick. Dona'm un nom.
Tom Brennan.
No.
La informació robada conté noms de tots els que han treballat pel govern dels
Estats Units des de la guerra freda, amb registres de missions, entre ells,
registres de missions secretes. Què en saps, d'en Tom Brennan abans de muntar el
Sindicat?
Dirigia operacions encobertes per la CIA. En Tom Brennan té un passat, Rox. Ha fet
coses que el govern s'ha vist obligat a amagar, coses… que no haurien d'haver vist
-la llum. -D'acord, però, si això és
-cert, per què no m'ho explicaves? -I, a més…
-Et volia protegir. -Has estat dues setmanes fent-te el
mort. Per què t'ha de creure, cap de cony?
Perquè estem casats, cap de cony.
Què?
Ens vam separar.
Ah, sí? Aquest tio?
Què vols dir, amb això?
No res, suposo que el seu pare estava contentíssim amb tu.
-En Bill i jo teníem bona relació. -En Bill? Tu no li havies de
dir "senyor Hall", com tothom?
-Et diré una cosa sobre en Bill i jo. -Sí, no, no. Digue'm.
-No, no. Ei! Deixem-ho estar. -Escolta…
M'agrada aquesta reestrena del Sindicat.
Tens proves que va ser en Brennan?
La prova és en els fitxers. I no pot arribar a en Brennan.
I a qui vols que l'hi entreguem, doncs?
En Cameron Foster i la CIA són a Londres supervisant l'operació. Els hi podeu donar
-a ells. -El tio que es pensa que és
en Gary Oldman? No fotis!
Escolta, novato…, asseu-te a la banqueta i deixa parlar els grans.
-Aquest té formació de combat, oi? -Sí, Mike. Et clavaria una pallissa.
Ho deixaré passar. Aquesta vegada.
Roxanne, sisplau, confia en mi. En Brennan mataria per aquesta informació. Crec que
ja han mort massa agents i no vull que ningú més els acompanyi. I menys encara
tu, vida. Trieste, el Seven Dials, la seu. Saps que tot quadra.
En Brennan.
Et vol localitzar. Ens hem de separar.
I a sobre voldràs la informació.
No. Que la CIA organitzi l'entrega. Podem quedar al pont Albert quan surti el sol i
els hi entreguem junts. Que ells se n'ocupin.
I ella què?
Ah, tranquil. Jo soc una simple intermediària. El millor és deixar que
me'n vagi, crec jo.
Me n'encarrego jo.
Rox. Rox!
Va, anem.
I ara roba cotxes. Que bé.
El teu marit.
-Mm-mm. No comencis, ara, Mike. -No em volies dir que estàs casada?
A, ens vam separar. B, creia que era mort.
Sí, deu minuts abans de venir a veure'm. Vas anar directa al bar, després
-del funeral? -I per què t'importa, això?
-Ja saps per què m'importa! -De veritat t'interessa que hagi
estat casada aquests vint-i-cinc anys?
-Amb aquest imbècil? Una mica, sí. -I a què venia allò del meu pare? "Ah, no
li deies senyor Hall?" Com si, de sobte, el meu pare fos el problema. Si vols
que en parlem, parlem-ne. Al teu pare l'incomodava que
tinguessis una nòvia negra.
I el teu pare no em podia veure. Ens volien protegir. Eren antiquats.
Antiquats? Deixa'm treure la gràfica de racisme correcta a veure si això
d'"antiquat" encaixa entre mestressa de casa rural i Gran Mag del… Ku Klux Klan!
El meu pare es va passar i jo no vaig dir res. Hauria d'haver fet moltes coses que
no he fet. Però tu no em vas dir la veritat i em vas manipular perquè vingués.
-Exacte. -Jo no et vaig manipular. Et vaig
salvar! Et vaig treure de la teva vida insignificant.
-Vida insignificant. Queda clar. -Sí. Et vaig donar
l'oportunitat de formar part d'això.
Et dic una cosa. La meva vida no és perfecta, però és honrada. Sí, visc a la
mateixa casa, tinc la mateixa feina i els mateixos amics. I per què? Perquè confio
en ells. Es tirarien d'un pont per mi. I jo m'hi tiraria per ells. Tu en pots dir
el mateix, de la gent que hi ha a la teva vida? Ho dubto. Però…
Potser puc o potser no. Però aquesta oportunitat és per tu. Què vols? Tornar a
-Patterson i engegar-ho tot a rodar? -Deixa-ho estar, Rox.
Per què tothom sap veure la teva gran vàlua… tret de tu?
Ja està, gràcies pels consells. Fins a la festa d'exalumnes.
"Tothom preparat? Serà una gran nit. Quedem allà. A les 20 al Shorty's. Som-hi,
va. I una muda de recanvi. Eh, algú té notícies d'en Mike? Ha tornat? Ei, Mikey,
que vindràs? Digue'm alguna cosa, desaparegut".
Eeeh, Mikey! On t'havies ficat? Que t'estàs perdent un comiat de solter mític!
-Uuuh! -Ja ho sé, però… Em sap greu, és que…
No us ho perdeu! Aquest cul serà propietat de la Stephanie Tranata, a
partir de diumenge! Iuuuhu!
-Què? És en Ronnie? -Mi-te'l! Esclar que és en Ronnie! Sí!
Uuuh! Mikey! Aquest és el meu padrí!
Ronnie, et-et prometo que vindré al casament, d'acord? T'ho prometo.
-Iuhu! Sí senyor! -No t'ho perdonaré mai, company!
-Guarda-la als pantalons. -Ah!
És broma! Tio, faig broma! T'estimem, company. No sé què coi deus fer, però
-segur que és important, oi? Sí! Uuuh! -Sí!
Sí! Tu fes la teva, Mikey! Uuuh!
Perdó pel soroll.
Què hi fas, aquí, Mike?
La missió no ha acabat. No me'n vaig.
Ets un torracollons.
Tu sempre has sigut una torracollons.
Gràcies per venir.
No passa re. Vaja, hauria arribat vint minuts abans, però és que m'he equivocat
de pont.
Ja hauria de ser aquí.
Encara soc al pont, Nick. I no hi ha ningú. Suposo que no em deus portar
notícies fantàstiques, oi?
No vindré, Rox.
Per què? Què passa? Això era una trampa?
Per tu i per en Brennan. Al teu saldo del banc hi ha un bonic regal de comiat. Una
quarta part de la participació en la subhasta. M'havia de… cobrir la fuga.
I la informació?
Vam intercanviar els maletins. Vull dir que els iranians ens van prometre molts
calés. No és just que es quedin amb les mans buides.
I el Sindicat? La lleialtat, Nick?
Sí, el Sindicat. Sona prou bé… al començament. Sí. Després salves el món un
parell de cops i no t'ho reconeixen. No hi ha recompensa. La història de la granota
blava d'en Brennan m'emprenyava una mica i la meva dona va decidir que no en volia
saber res, de mi, només perquè jo… no en tenia prou.
No havies de matar l'Athena… ni posar una bomba a la seu.
Ho hauria deixat a Trieste si no hi haguéssiu persistit. I m'hauria conformat
passant per mort, però, amb el dispositiu coreà, el Sindicat sobrava. Si
-no, no m'hauríeu deixat de seguir mai. -Aquí tens raó.
Això m'hauria tallat les ales.
I no ens convé.
Doncs quina decepció.
Roxanne.
Escolta'm, Nick. En el palmarès de cagades de la humanitat, em sembla que la
teva cagada és la pitjor.
Maco, ja ens veurem.
A terra i deixeu el maletí.
Sisplau, Foster, no deus pensar que tot això és veritat.
Agent Hall. Agent…
Mike!
Agent Mike, teniu cinc segons… o obrirem foc.
Quan jo t'ho digui, segueixe'm.
Que et segueixi a on?
-Un. -Saps l'exercici del terrat?
-Sí. -Que vas morir?
Dos.
-No fotis. -Fes memòria.
Tres.
El blau de l'ull. Te l'ha fet en Brennan quan l'emmanillaves?
Sí, noia. Sembla gran, però és ràpid. A veure si la presó el frena una mica.
Sí, pot ser. Ell em va ensenyar tot el que sé.
Ja!
Merda!
No! Cagontot! Vinga! Tu aparta't!
Vull que feu que aquest coi de barca s'aturi! I que no en baixi ningú!
Els parla la policia. Atenció, dirigeixin l'embarcació a una zona
d'atracada i detinguin la marxa. Dirigeixin l'embarcació a una zona
d'atracada i detinguin la marxa.
Aquí hi ha en Faraday. Fixa-t'hi.
Porta un rastrejador?
I tant, l'hi vaig posar jo. Soc una torracollons, però no soc idiota.
No t'ho deia de debò, és que…
Ja ho sé. No passa res.
Ístria?
Sí. Però, la veritat, Mike, és que el Sindicat ja no compta. Ens persegueix la
CIA. Tota la policia i tots els agents de Londres et busquen i, si t'enxampen,
t'esperen un munt d'anys de presó per traïció, o sigui que…
Això ara no m'amoïna. Estic ficat en això igual que tu.
D'acord. Ara només falta pensar com agafem un avió.
T'has tornat boig?
Doncs sí.
Bobby.
Tio, es pot saber on pares?
Ei, ei, Bobby. Ara fliparàs, t'ho juro. La Roxanne em va segrestar i em va ficar en
una agència secreta que combat el terrorisme a Londres.
"Ha, ha". Quina gràcia, imbècil. Estava amoïnat. En Ronnie es casa diumenge. Has
de venir d'una vegada.
Escolta, m'has de fer un favor. Encara coordines els vols de càrrega de Newark?
Sí senyor. Ningú s'envola sense que jo ho sàpiga. Què et fa falta?
Que ets burro? Em cal envolar-me sense que ningú ho sàpiga.
-Gary? -Sí.
Contenidor set dos sis. Digue-li a en Bobby que me'n deu una.
D'acord.
Aquí.
Això no et recorda alguna cosa?
Fes memòria.
El quarto de la neteja, a prop del gimnàs.
Exacte.
-A vuitè. -Sí.
Eh! Foster! Suposo que ets al teu despatx, prenent-te un… "txai latte" i
escoltant això. Sé que tu i l'Agència Central d'Incompetència creieu que això és
cosa meva i que, a més a més, la Roxanne Hall hi està implicada i, com ja és
costum, esteu molt equivocats. Ara el Sindicat està congelat i, mentrestant, ja
pots estar ben segur que els dolents de veritat estan venent la informació robada
en aquests mateixos moments.
I saps què passarà? Una exnòvia meva dirigeix l'oficina de la CIA a Istanbul. I
ves a saber… potser un dia portarà els nets a l'entrenament de futbol… i el cotxe
saltarà pels aires, perquè una cèl·lula terrorista va treure la seva adreça i la…
la marca i el model del cotxe… de la informació robada!
Totes les agències, tots els empleats, des dels peixos grossos fins als assalariats
aniran morint com mosques! Hi estàs preparat, Foster? Perquè això caurà en la
teva consciència.
Espero pel teu bé que el que queda del meu equip trobi la informació abans que ningú
altre.
No és que em sembli insignificant.
Què dius?
La teva… vida a Patterson. El que et vaig dir al cotxe. No crec que tinguessis una
vida insignificant.
Ah.
És que… em calia sortir i veure què més hi havia a fora, ho entens?
Sí que ho entenc.
I hi vas trobar allò que esperaves?
A vegades sí. Altres vegades, no.
No sé… si al final ens en sortirem, d'aquesta. És possible que no guanyem.
Però m'alegro que siguis amb mi.
I m'alegro molt d'haver tornat a entrar en aquell bar.
Ah, benvinguts a Ístria.
M'he llegit la guia pel camí.
Hi ha un Bobby a cada aeroport, eh?
Encara ho domines.
El gir de canell.
RASTREJANT OBJECTIU
Vaja, sempre deia que volia navegar pel món. Sembla que ara en tindrà
l'oportunitat.
No vau 'nar mai de vacances?
No.
-Ni de viatge de noces? -A-ah.
No vau anar mai a un lloc a… no sé, descansar o banyar-vos, en comptes de
matar algú?
No, mai de la vida.
Ho hauries de provar.
Ho sabia.
Sembla que marxaran.
Som-hi.
Estàs tranquil·la?
Sí, estic bé. No semblo tranquil·la?
Sempre ho sembles, però… No fotis.
O això era la comitiva del president de Croàcia o…
O ara tancaran un tracte per la informació.
Hola.
Sí. Coca-Cola per mi. I…?
Aigua freda.
Per mi amb gas.
Amb gas.
Gràcies.
Porten guardaespatlles?
No tants com vostè.
He d'anar amb compte… amb un home que ha traït els seus amics.
No eren amics meus, sinó els meus superiors. I ara vaig per lliure. Quan
vulgui, doncs.
Faig broma. Ja ho sé. Acabem d'una vegada.
Quan comprovem el pagament, es farà la transacció.
Quan comprovem la informació, llavors es farà el pagament.
Vaja, vaja, vaja. Quina casualitat, oi?
Comets un greu error, Roxanne.
-Qui és? -L'excompanya d'en Nick,
professional i personal. Hola, Rox.
-Hola, Juliet. -Suposarà un problema?
No.
Oh… Per descomptat que suposo un problema.
La disputa que tingui amb el senyor Faraday… no té res a veure amb mi.
Aviam si ens entenem, si s'asseu a la taula dels nens més grans… i li compra
secrets robats a un exagent, a mi m'és igual. Però el que no faré… és actuar
fingint que vostè no sap el que fa.
Què vols, doncs, Rox?
Vull que t'enviïn a la garjola per assassinat, espionatge i traïció.
-Roxanne. -Quedeu detinguts ara mateix.
Sembla que hi ha una complicació, senyor Faraday.
Li asseguro que…
Tot el que asseguri té molt poc valor. He de considerar trencades les nostres
negociacions.
-Quieta! -Tira la pistola! La informació!
Als cotxes, de pressa!
-Porteu el maletí, vinga! -Afanyeu-vos!
És trist no poder confiar ni en una cèl·lula terrorista iraniana.
Com et deia, has comès un greu error.
El meu error va ser casar-me amb tu. Això és una simple imprudència.
Suposo que sí.
-Mateu-la. -Un moment.
Nick, carinyo, no ha estat malament, però això comença a ser tèrbol i ja no és per
mi.
Què vols dir, ara?
Crec que el millor per tots dos és prendre'ns un petit descans, mm? Fins que
la cosa es calmi.
Juliet.
Roxanne, si te'n surts, d'aquesta, segur que em vindràs a buscar.
Sí, ja hi pots comptar.
Ja, esclar. Recorda que t'he salvat la vida. I tingues en compte que et podria
ser més útil sobre el terreny. Espero que ens tornem a veure.
Nick, sospito que a tu ja no et veuré.
Juliet!
M'encanten les noies solidàries.
Això és el que passarà? Que em dispararàs a sang freda?
-Cinc morts a Trieste. -Només eren danys col·laterals.
Ai, així cada vegada m'ho poses més fàcil. Aixeca't. Ens en anem.
La mare que el va parir.
És allà!
Agafeu-lo!
Si em vens a buscar, t'hauré d'acabar matant.
És difícil que això acabi passant.
Et podia haver pelat a Trieste, però no ho vaig fer.
Potser no vas poder! Ara ho podrem esbrinar.
Què fas, Rox?
Em penedeixo de les meves decisions. On pares, tu?
Aquí, al terrat. Això es comença a omplir.
Alto, alto, alto.
Sí. Té.
Merda.
Rox, necessito ajuda.
Ara vinc.
Oh! Si ho deixo anar, rebentarà. I després et rebentaré a tu. No em fas por.
T'ho has pensat millor? Eh? Ei! No portes arnès? Et podria caure una bronca.
No miris avall. Eh, eh, vine'l a buscar. Vinga. El vols? Doncs vine.
Mike!
Està controlat!
Hòstia! Oh!
Mike!
De res, eh!
De res tu!
No el tornis a deixar anar, d'acord?
M'he carregat un parell de tios.
Doncs a veure si te'n carregues més.
Ja n'hi ha prou, Rox.
S'ha acabat. Dona'm la informació… o li dius adeu.
Dispara, Mike.
No tens cap possibilitat, Mikey.
Endavant, Mike. Fes-ho.
No ho facis.
Vinga, Mike.
Sigues bon minyó.
Va.
Em tenies a tret, però t'has cagat a sobre.
Fuig, Mike!
Eh. Eh!
Eh!
No, no, no.
Alto, alto, alto, alto! Hola, senyor. Va, que l'ajudo a baixar del cotxe. Som-hi.
Així. Moltíssimes gràcies. El cuidaré la mar de bé. No tindrà ni una rascada.
Malparit!
Merda!
-Mike! On ets? -En un cotxe.
-On? -No ho sé!
Com? Què vols dir que no ho saps?
Soc en un maleter.
Un maleter?
-Ja n'hi ha prou, Nicky! -El cotxe que tinc és millor!
L'important no és el cotxe, maco! L'important és qui condueix!
No! Merda!
-Què? Ai. Ah! És aquest maleter! -Sí!
Doncs surt del maleter, Mike!
És el que intento!
-No et passis, Rox! -No he sigut jo!
Mike! Fica't a dins del cotxe!
Què?
Que et fiquis a dins, Mike!
Malparit.
-Rox, on ets? Contesta. -Vaig per la costa cap al
nord! Pots fotre canya?
Sí, li torno a fotre canya!
Li foto canya.
Té, cabró!
Qui el va parir!
-Què? Et prens un descans, ara? Vinga! -No, pallasso!
Merda.
Mike! Mike!
Mike.
Collons.
Eh.
Què? Ets viu?
Que fort. El cotxe girava. M'he enrecordat de les dues setmanes
d'instrucció. He fumut un crit i he saltat del cotxe. Ha sigut força guai. N'hauries
estat orgullosa.
Per què t'has parat?
Em pensava que eres mort, idiota!
-Oh, sí que t'interesso. És commovedor. -T'hauries d'haver quedat al cotxe.
Gairebé la dinyo. Almenys tingues compassió. Mostra tendresa.
Procura agafar-te ben fort.
L'hem d'atrapar.
-Ja sé on va. -Ah, el senyor Important té un superiot,
oi? No l'hem de deixar escapar. Saps què? Agafa aquest revolt. Gira a la dreta.
Salta del cotxe quan et digui "fora". D'acord?
D'acord!
Fora!
No, espera, espera! S'ha encallat! Oh!
Gairebé m'atropelleu!
Estira't a terra amb les mans al cap.
Eh! A veure si t'escanyo quan t'agafi!
Estira't a terra, malparit!
Això no és el que passarà.
-Això és exactament el que passarà, Nicky. -Que això no és el que passarà, Rox!
No puc anar a la garjola!
Mira això. Fixa-t'hi, mira on som. Oi que és preciós?
No vull passar… la resta de la vida en una cel·la. Això no.
Collons, Nick! A terra, va!
Encara ho podem vendre! Centenars… de milions de dòlars. Serien nostres!
És una puta enganyifa. I ho saps.
Podríem desaparèixer.
Viatjar pel món com havíem… com havíem somiat sempre.
Curiosament he descobert… que soc molt casolana.
Rox!
No has tingut més remei, Rox.
No.
I ara què?
A veure, ja sabem que no podem preveure com s'enamoren les persones. A vegades
coincideixen a l'institut i de seguida ho saben. Però, a vegades, això passa en un
bar de Nova Jersey, una d'elles s'emborratxa, es treu la camisa…
No va per mi.
I, per sort, l'altra persona resulta ser la cambrera i ha de portar a casa aquest
-desgraciat. -Ho dic de veritat. Mm-mm.
Quan vaig saber que es casaria, no em vaig enfadar. Va ser un autèntic alleujament.
Per fi hi havia una persona prou boja per quedar-se amb aquest paio.
No, de debò, t'estimo i sempre seré amic teu. Enhorabona. Un aplaudiment, sisplau!
Per tu, Mike!
Que Déu et beneeixi.
Felicitats. Enhorabona.
Nois, prepareu-vos. Au, preparat? Eh. Llueixe't a la pista. Espera-m'hi.
Sí. Sí.
No fallaré.
Un gran discurs.
Rox.
Veig que et coles als casaments de Patterson.
Et vaig dir que soc casolana.
Estàs impressionant.
Gràcies. Tu també.
Gràcies.
Daixò, veig que està… concorregut.
-És la… la senyoreta Hoffman? -No. No, no. Sisplau.
És ella?
Senyoreta Hoffman!
Hola!
Hola, Nicole.
-Vaja… Li dius Nicole? Ah, esclar, Nicole. -Sí, Nicole.
-La Nicole està fantàstica. Perdona, sí. -Ho havies de fer, això, oi?
-Mike! -Vinga, Mikey!
Escolta, Rox, quan era en aquella muntanya… i et pensaves que havia mort…
Sí.
… Encara que en Faraday s'escapava, vas parar a buscar-me.
I per què ho dius?
Per res. Però crec que… vaig veure llàgrimes.
No, crec que no.
-D'acord. -Ho sento.
-Mm. -I tu què me'n dius?
De què?
Quan en Faraday em va apuntar al cap, li podies haver disparat, no?
Era arriscat.
Tenies permís.
És igual. No volia córrer el risc.
No et volia despentinar.
Escolta, crec que he vist… el quarto de la neteja.
Hi anem?
Ho dius de debò?
-Sí que ho dic de debò. -Nem-hi ara, doncs. Au.
Eh!
Brennan! Què…? Aquest tio no agafa mai la baixa?
Jo no li he dit que vingui.
Et vinc a veure a tu, Mike. Tenim una feina.
Però abans, farem unes breus vacances.
Sí.
Què dius, ara? D'acord, us dono tres dies. Després t'espero a Marràqueix.
A tu també.
Benvingut al Sindicat.