Какъв лукс!
Казах на сестра ми, че сме пристигнали.
Не мога да повярвам, че се омъжва.
И то за мъжа, който притежава всичко това. Леле-мале!
Нали? Браво, Грейс.
Съгласна съм. Познават се отскоро, но се радвам за нея.
Наистина.
Ето ги и тях. Здрасти!
Вашите са тук. Не очаквах да ги видя преди...
Обичам те и нашите ще те харесат.
- Искам да направя добро първо впечатление. - Ще направиш.
Маги е с Брет целия уикенд и с теб ще се отдадем на релакс и веселба.
Потя ли се? Имам чувството, че плувам в пот.
Релакс и веселба.
Не разбирам. Така ли го намери?
Будни ли бяхте цяла нощ?
Какво? Не. Той беше пиян и заспа още щом влязох в стаята.
Затова просто заспах до него.
Боже, спала съм до него.
Горкото ми момче! Умря в съня си като баща си.
Индианците хопи казват: "Не бой се от сълзата, тя е огледало на тъгата."
На техния език звучи по-добре. Не се римува.
Това не ми харесва. Много лоша работа.
РОКСАНА
Боже, толкова хубава коса. Вече няма как да оплешивееш.
Не бих галила мъртвеца.
Защо?
Може ли да поговорим? Не е нещо важно.
- Да, може би е добре да... - Не с теб.
- Мисля, че Едгар е бил убит. - Какво?
- Не може ей така да го кажеш. - Виж.
- Мъртъв е. - Боже.
Нали?
Едгар случайно... Искам да кажа трагично, но случайно умира
и гущерът му просто се гътва?
Не мисля. Помниш ли как той му даваше от храната и пиенето си?
Някой е отровил Едгар
и гущерът се е отровил покрай него.
И таз добра! Още едно убийство.
Прав си, синът ми е бил отровен.
- Какво? - Заедно с любимия си гущер Роксана.
Грейс ги е убила и двамата.
Какво?
- Не. - Върни си думите назад.
Как смееш!
- Точно това каза, Аник. - Какво? Не казах това.
Грейс се запозна с прекрасния ми син преди шест месеца.
Омъжила се е за него заради парите му
и го е отровила в първата им брачна нощ.
- Не се чуваш. - Не съм аз.
- Не съм аз, Зозо. - Знам.
Чуйте сега - ще се обадя на моя скъп приятел шериф Риърдън - Хауи,
който е умен и красив мъж
и ще знае какво да направи.
Изабел.
Отивам в затвора.
Идеята не е добра.
Какво става?
Когато бели богаташи си шепнат, значи положението е кофти.
Сега, като се замисля, това е ужасна трагедия,
но няма да стане по-малко ужасна в следващите няколко часа.
Трябва да оправим някои важни бизнес дела, преди да се обадим на полицията.
Преди това никой да не напуска имота.
- Няма да издържа в затвора. - Спокойно.
Не съм го направила аз, Зозо.
Знам, ще измислим нещо.
Как? Изабел е приятелка с шерифа.
Мрази ме. Винаги ме е мразила.
Имаме няколко часа до идването на шерифа. Може да...
Знам ли и аз.
Може и да има как да помогна.
Така ще изглежда корицата.
Много се вълнуваме.
И аз.
Напуснах полицията преди пенсионирането си,
затова искам да успея с книгата.
Напълно те разбирам. Как върви писането?
- Добре. - Чудесно.
Бях там, разбираш ли? Знам какво стана.
Пиша и не вярвам на очите си.
Фантастично. Иска ми се да видя няколко страници.
Задръж. Трябва да вдигна. Опитай бекона, ти го плащаш.
Виж ти кой ми се обажда!
Все още пазя визитката ви.
Е, какво има? Ново убийство ли е станало?
- Всъщност... - Стига бе. Сериозно ли?
Не знам мога ли да ти помогна,
защото напуснах полицията и станах писателка.
Знам. Видях във вашия "Инстаграм".
Цветист език, псувните се леят.
Да, защото съм егати яката писателка.
Абсолютно. Но това, че вече не сте полицай, е добре,
защото не бива да забъркваме полицията.
На сватба съм и младоженецът е мъртъв.
Подозират булката, която е сестрата на Зоуи.
Гадост, лоша работа.
Още ли си със Зоуи?
Да, този уикенд се запознах с родителите й.
Исках да получа благословията им.
- Боже, брак ли ще й предложиш? - Това беше идеята.
Но уикендът беше същинско бедствие.
Всичко се обърка. А и сега убийството.
Знаеш ли какво? Чакай малко.
Съжалявам, но трябва да тръгвам.
- Пак убийство. - С кого говорите?
Господи, още едно?
- Може и за него да напиша книга. - Но още не сте написали тази.
Идвам. Прати ми адреса и ми разкажи всичко.
Благодаря. Значи булката се казва Грейс.
А съпругът й, младоженецът, е Едгар. Беше Едгар.
Чакай. Имам свой метод.
Трябва да чуя цялата история.
Разказвай продължението на романтичната си комедия.
Това не е продължение.
На сватба си, запознал си се с родителите и се случва още едно убийство.
Звучи ми като продължение.
Все тая.
- Пристигнахме в петък. - Чакай да позная.
Миналия път започна с това как караш към училището сам.
Този път караш към сватбата, но Зоуи е в колата с теб.
- Да. Как... - Продължение!
АНИК 2: ПРОДЪЛЖЕНИЕТО
Добре дошли, пътешественици.
Боже, това място е удивително!
Нали? Като имението Пембърли е. За вас има отделна къща.
Радвам се да ви видя пак.
Аник, много ми хареса двойната ни среща в стаята ти на загадките.
Както и на Роксана.
- Някой път може да повторим. - Да.
Не, втория път няма да ми хареса, защото знам отговорите. Ще е скучно.
Бихме могли да направим нещо друго.
Зоуи може би вече ти е казала, че търгувам с антики,
но обичам и да плета просто така.
Оплетох това за теб.
Много си мила.
Какъв очарователен плетен Обама?
Калпак за чайник. Целта беше да прилича на теб.
Да, сега разбирам.
- Удивително. - Много си вежлив.
Майка ми ви поздравява.
Искаше да е тук, но бе заета да мълчи и да кърка.
Ела да те представя официално.
Мамо, татко, това е Аник. Аник - Вивиан и Фън.
Наричай ме "Царя на скрежината". Няма по-добър от мен.
Тайванската скрежина, нали? Зоуи ми е разказвала.
Прилича на хавайската, нали?
Не. Тайванската скрежина е гладка и вкусна.
Хавайската прерязва като нож.
И за боклука не става.
Съжалявам.
Аник, приятно ми е да се запознаем.
- Да знаеш, че винаги сме мразили Брет. - Мамо.
- Глупак е. - Татко.
Е, мога да ви уверя, че аз не съм глупак.
- Колата ти потегли. - Какво?
- О, не. - Камионът ми.
Не.
Блъснал си колата, докато е била паркирана?
Спукваш ме от смях, човече.
Бях напрегнат и я оставих на свободна скорост.
Не беше смешно. Той се разстрои.
Като в романтична комедия е. "Глупчото загази."
Камионът е чисто нов. Съсипа го.
- Кайлър, снимай го за застраховката, моля. - Снимам го.
Здравей?
- Не него, а камиона. - Съжалявам.
Това е Кайлър, движи социалните ми мрежи.
Здрасти, драго ми е. Изпусна си плетения Обама.
Кое?
Да, кофти начало.
Вечерта преди сватбата щях да покажа на родителите на Зоуи,
че съм добра партия за дъщеря им.
Но незнайно защо бях настанен на една маса с особняци и бивши гаджета.
Чакай да позная. И ти си бивше гадже на Грейс.
- Какво? - Тя има определен тип.
Тук съм със Зоуи.
Значи си бившият на сестрата?
Не, настоящият.
Пък аз мислех, че тя е с онзи висок красавец.
- Кой е той? - Кумът.
Съдружникът на Едгар.
Представя се като Себастиан. Сигурно е фалшиво име.
Разбираш ли от криптовалути?
Ще се опитам да седна на друга маса.
Едгар разбра, че този е въздух под налягане.
Погледна го в очите и каза:
"Приеми или се откажи. И в двата случая печеля".
Пипаш грубо, харесва ми.
Да, и на мен. Кой не обича груба игра!
Ама че конфузно! Приятелката ти запълни неловкото мълчание със смях.
Къде беше? Търсих те.
- Сложили са ме на масата на необвързаните. - Изабел е била. Майка ми.
Тук е масата на семейството. От семейството ли си?
Не ми казаха, че сте женени.
Не сме женени формално.
- Гаджета сме. - Гаджета.
Значи съм те настанила на правилната маса.
Е, вече се запозна с Изабел.
Това е Хана, сестрата на Едгар.
- Осиновена съм. - Ясно.
Щом искаш.
Аник, чух, че си оставил своя отпечатък.
Колата.
- Себастиан. Кум на кумира си - Едгар. - Ясно.
- За мен няма ли целувка? - Щом искаш.
- Обичам да целувам ръце. - Не. Леле.
Не съвсем.
Фън, Вивиан, сигурни ли сте за този? Крийте ръцете си, хора.
Имаме си Целувач на ръце.
Моята се уплаши.
Достатъчно.
Кой иска питие?
Заинтригува ме. На вечерята преди сватбата си.
Хубавец омайва приятелката ти, докато ти се излагаш.
Знаеш ли на какво ми прилича?
На продължение.
Хана тъкмо ни разказваше за цветята, които е аранжирала.
Всяко цвете пред вас е от ексцентричната й градина.
Някои са психотропни. Аник знае за какво говоря.
- Не схващам. - Пафка...
- Не. - Каква изненада.
Натрапник на масата и наркоман.
Не вземам наркотици.
О, стига.
Не че не съм пробвал.
Просто не ги употребявам. Не треперя до следващата доза.
Включен ли е? Едно бързо съобщение.
Може ли собственикът на синия седан със смачканата броня
да се научи да вдига ръчната спирачка?
Колата ти още се движи.
Най-калпавият служител на паркинг.
Не е толкова смешно.
Тук съм да ви представя специална изненада.
Както мнозина от вас знаят, Едгар е срамежлив.
Така е.
Помоли мен, а аз не мога да се наситя на вниманието,
да ви представя специален гост.
Роднина, когото Грейс не е виждала от много време.
Но Едгар искаше да направи нещо специално
и преобърна света, за да го намери.
- Боже, не може да бъде! - Какво става?
Дами и господа, дръжте се да не паднете.
Чичото на Грейс, братът на Фън - Юлисис.
Шегичо Юлисис!
Шегичо? Ясно. Чичо шегаджия?
Така му викат.
- Боже! - Елате.
Зарадвайте изморения пътешественик с тост.
За скъпата ми племенница, която толкова обичам.
Оставих те преди много луни, но знай,
че винаги съм обичал теб и сестра ти.
И за Едгар.
Когато някой свръхбогат експлоататор на земни ресурси
се появи пред очите ми, му смачквам фасона.
Не вдигам наздравици за него. Но чух, че Грейс е щастлива с него.
Обаче разбиеш ли й сърцето,
ще те заколя с извитото острие на йеменската си джамбия.
Шегувам се.
- Дали? - Не знам.
При скитите в степите на Централна Азия
семейството пие прастар традиционен сватбен...
кумис.
Смятат, че носи благоденствие на младоженците.
Първо булката.
Аз. Добре.
Просто от...
Да.
- Благодаря. - Моля.
- Сега младоженецът. - Не, мерси.
Роксана се гнуси от миризмата, а щом на нея не й харесва, и на мен няма.
Но това е традиция. Като отпиеш, ставаш част от семейството.
Аз ще отпия.
А ти си?
Аз съм Аник.
Какво е "аник"?
Гаджето на Зоуи съм.
Затова съм на главната маса. Тук ми е мястото.
- Ето този. - Чудесно.
Аник ще пие от моя рог.
Добре.
До дъно.
- Шегичо, какво е кумис? - Ферментирало камилско мляко.
На буци е.
Мамо.
О, не.
Наплюл си майката на булката с камилско мляко?
Знам. Като за романтична комедия, нали?
- Продължението. - Не, това е гадно.
През този уикенд исках само вашите да не ме намразят.
А какво направих?
Блъснах колата в камиона на баща ти, наплюх майка ти...
Сега съм аз.
Грейс ми подари красив калпак за чайник, а аз го сгазих.
Не те мразят, повярвай ми. Никого не мразят.
Първото нещо, което казаха, е, че мразят Брет.
Боже. Брет! Това е.
Забелязваш ли колко странно се държи Грейс?
Не. Но може би е разстроена, защото наплюх майка ви.
Не, забелязах го и на моминското парти.
Така се държах и аз, преди да се омъжа за Брет.
Сякаш знае, че ще направи голяма грешка, и се чуди как да се измъкне.
Казваш го, защото Едгар не пи от рога на чичо ти?
- Според мен той постъпи разумно. - Те са противоположности.
Грейс е романтична особнячка, която обича антикварните предмети,
а Едгар е непохватен техничар,
който заспива в 21,30 ч. всяка вечер и има гущер за питомец.
Само защото някой е непохватен и изглежда недодялан,
не значи, че от него няма да излезе добър съпруг, нали?
Какво ще кажеш?
Представяш ли си ме облечен в най-хубавия ми халат с герои от аниме?
- Секси. - И самурайски меч също от аниме.
Казвам само, че е странна партия за Грейс. Да говоря ли с нея?
- Мисля, че обичаш сестра си. - Да.
Може би разбери по заобиколен път.
Добре.
Виждал ли си ми зарядното? Мама иска да го ползва.
Може пък да й дам моето.
- Така ще й се извиня и ще види, че помагам. - Добре.
Не знаех какво щях да кажа на Вивиан.
Но трябваше да кажа нещо, ако исках благословията й.
Не се паникьосвам. Винаги го казваш.
- Спокойно. - Не.
Нищо не решаваме.
Няма да му позволя да разбие семейството ни.
Вече е късно.
Не е късно. Можем да направим нещо.
Какви са вариантите?
Какво?
Аник?
- Привет. - Какво правиш там?
- Какво чу? - Онзи гол ли беше?
Не знам кой беше този.
Вижте, криех се в храстите отделно...
Дойдох да ти дам това зарядно.
Вече мога да се връщам да спя с дъщеря ви.
Не с нея, а до нея.
Просто защото спим на едно легло.
Не че не сме спали, защото сме двойка вече от година.
Няма да го правим нощес.
Не че не можем.
Струва ми се грубо да ви го казвам. Връщам си думите назад.
Опитвал си се да замазваш положението,
защото обичаш Зоуи до полуда.
Така е. Много я обичам.
Двоен динозавърски. Да има и зеленинка.
- Какво? - Вземам си нещо за хапване.
- Гладен ли си? - Не, екстра съм.
Как я караш?
Щях да подаря този калпак за чайник на Едгар.
Но е мъртъв. Кое ще е по-подозрително - да го довърша или да не го довърша?
Не знам.
Но знам, че ще те измъкнем от тази ситуация.
Аник работи по въпроса.
Той помогна за разкриването на убиеца на Зейвиър.
- Наистина ли? - Да.
А и няма доказателства, че си била ти.
- Всеки може да е бил. - Да.
- Дори ти. - Какво?
Не харесваше Едгар. Беше очебийно.
И вече не сме женени.
- Получи каквото искаше. - Грейс.
Недей така.
Леле! Изглежда нашето момиче страда от лошо оросяване.
Защо си още тук?
Тук ли спа?
Казано по-просто, това е шок.
Знам какво мислиш. Че не ми е за пръв път.
Права си, не ми е първото убийство.
Членувам в една група в "Редит". Разнищваме убийства.
С наша помощ хванаха Удушвача от Модесто, Звяра от Бизби,
дори онзи тип в Станли, Айдахо,
който според нас е скрил трупа на жена си в барбарон.
На полицията не й се занимава.
Въпреки че имаше сенки със странни форми на снимките на барбарона.
Но като изключим това, поредният горещ случай изстива.
Разказвай за сватбата.
Искам да чуя всичко.
Със Зоуи се събудихме рано и отидохме в къщата да закусим.
- Това е с ягоди. - Много благодаря.
Ето го и него. Младоженецът. Не си облечен като за сватба.
Сутрин плувам.
Да, знам. Пошегувах се.
Обичам шегите. Роксана също.
Ясно.
Роксана обожава Франк Калиендо, А аз - Гарисън Кийлър.
Здрасти, приятелю.
Разбрах. Моля те, спри.
Това е Полковника.
Беше кучето на мъжа ми, но за разлика от него, отказва да умре.
Захапал ми е крачола.
Ритни го.
- Не ми е в стила. - Просто го ритни.
Само така ще те уважава.
Подчини го.
Недей така, моля те. Ще те подчиня.
Никой от нас не го иска.
- Ритни го. - Добре.
Кучето ли ритна?
- Какво? - Кучето ли ритна?
Не. Тя ми каза.
Просто го подчиних.
Както ми бе казано.
Зозо, имам работа с фирмата за кетъринг.
Би ли взела корейските си чичовци и китайските си лели от мотела?
Щях да помагам на Грейс да се приготви.
- Мога аз да ги взема. - Това е семеен въпрос.
Ако караш така, както паркираш, няма да мога...
Татко, дай му. Той иска.
За мен ще е чест.
Не се бориш за медал, просто ще идеш до мотел.
Да, точно така.
На какво мирише?
От мен е. Още мириша на престоялото камилско мляко от снощи.
Знаете ли? Ще се изкъпя набързо.
После вземам роднините ви и няма да ви разочаровам.
Ехо?
Аник, ти ли си бил?
Хабари за асубухи- "добро утро" на суахили.
Спах под звездите. Зоуи каза, че може да се изкъпя.
Водопадите до Килиманджаро пречистват, но са леденостудени.
- Мога да побързам, ако ти трябва... - Не, не бързай.
- Наистина? - Да.
Много просторна баня.
Ще почакам.
Добре. Ей сегичка съм готов.
Знаеш ли, ще тръгвам. После ще се изкъпя.
Е, май вие сте за лозята. Аз съм Аник, гаджето на Зоуи.
Не съм от семейството, но почти. Може би.
Говориш мандарин?
И корейски.
Учих ги за уикенда. Качвайте се, моля.
Харесвам го.
Аник! Ела, ако искаш да научиш истинската истина за истината.
- Трябва да спасим Грейс. - Не, добре съм си така.
- Не го познавам. - Все тая.
Към лозята!
- Благодаря. - Разбира се.
Привет, мили ми господине. Специална доставка.
И то навреме, както обещах.
Здравейте!
Кои са тези хора?
Не мисля, че схващам въпроса ти.
Това не е семейството ми.
Казах "корейските чичовци и китайските лели".
Тези тук са китайски чичовци и корейски лели.
Не. Бяха пред мотела и казаха, че са за лозята.
- Кои сте вие? - Тук сме за дегустацията на вино.
Къде е семейството ми?
Поздрави! Вижте кого си намерих.
Не е ли хубавец! Нашата кола така и не дойде.
С повече хора е по-весело.
Значи Джони Инглиш пак те изложи? Какво направи с непознатите?
Гепих две бутилки вино, дадох им ги и ги върнах в хотела.
Тъкмо щях да се къпя, когато...
Ето го Целувача на ръце.
Мисля, че не ме разбра. Не целувам ръце.
Исках да съм мил. Беше на шега.
- Не ми дреме. - И на мен.
- На Едгар му трябва помощ с папийонката. - Мога да връзвам.
Помислих, че може би те бива в това.
Личният ти стилист е тук.
Аник.
- Виждал ли си такова нещо? - Ръкавелите ли?
Говори за криптоключовете ми.
Двеста милиона долара. И се увеличават.
Ти нацапа ли се с криптото?
Не, аз съм си чист.
Готов съм да ме вържеш.
Тя те харесва.
- Привет. - Никога не е харесвала мен.
Остави го.
В дървената кутия на бюрото има парченца бял шоколад.
- Любими са й. Дай й едно. - Добре.
Чуй нещо интересно за белия шоколад.
Нарича се шоколад, но не съдържа какао,
така че не би трябвало да се нарича шоколад.
Десерт самозванец е. Винаги съм го казвал.
Хората му вярват, защото е бял и готин. Бърни Мадоф на десертите.
Империалистическо оръжие.
Но Роксана го харесва. Единственото ни вкусово разминаване.
- Но искам да се чувства независима. Дай й. - Добре.
За нула време го омете.
Заслушай се. Има ли по-сладък звук от доволното мляскане на гущер?
Ако има, искам да го чуя.
Господа, оставям ви.
Е, сега ще ти вържа папийонката.
Я да видя.
Готови сме.
- Значи смяташ да предложиш на Зоуи? - Как...
Наблюдателен съм. Изглеждаш напрегнат в компанията на Фън и Вивиан.
Потиш се повече от нормалното. Усмивката ти издава страх, не радост.
Не е трудно да те разтълкувам.
Исках да й предложа този уикенд, но прецаквам всичко.
Готов си.
Харесвам те, Аник.
Мисля, че мога да помогна.
Ехо!
- Здрасти. - Изглеждаш удивително.
- Благодаря. - Няма да познаеш какво стана.
Едгар иска да участвам в сватбата.
Така съм щял да покажа на вашите колко съм отговорен.
Казах й да не се омъжва.
- Какво? - С Грейс се скарахме жестоко
и тя ме попита дали да се омъжи за Едгар.
Казах й "не".
Спокойно. Всичко ще е наред.
Защо си й го казала?
Очевидно не е щастлива. Сега ми се сърди и не знам какво да правя.
- Ще има ли сватба? - Разбира се, след десет минути.
- Десет минути? - Трябваше да мълча.
- Още ли воня на кумис? - Защо ми беше?
Няма време за душ, ще участвам в сватбата!
Защо Зоуи е казала на сестра си да не се омъжва минути преди сватбата?
Не знам. Закъснявах и не се замислих.
Днес сме се събрали за брачния съюз между Едгар и Грейс.
Грейс и Едгар се довериха на мен - равин и лицензиран знахар само в Аризона -
да скрепя брачния им съюз.
Но първо ще започна с една притча.
Двама красиви безкосмени русали плуват в морето.
- Трети русал се приближава и казва... - Закъснях, съжалявам.
Бях много зает. Трябваше да вържа папийонката на Едгар.
Какво е вода?
Сега сандъкът за обетите.
Мой ред е. Едгар поиска да участвам.
Аз съм на ред.
Аз съм човекът с обетите.
- Къде е сандъкът за обетите? - Ей там.
Какво да правя с него?
Сложи го на главите ни.
Какво, по дяволите?
Едгар мрази да говори пред хора. Мразеше.
Не искаше да каже обета си пред всички.
Явно така правят на сватбите в Силициевата долина.
Пъхат си главите в обърнат ковчег?
Беше много тежък.
- Ще успееш, скъпи. - Мерси, бебчо.
Клекни.
Май е късно за това.
А сега - сандъкът за обетите.
Всеки момент.
Аник!
Не, държа го.
- Колко крачки, бебчо? - Още две.
Пазете се, той залита.
Като кон е.
- Едно, две, нали? - Да.
Добре, стана.
- Стана ли? - Да.
Супер.
- Нещо ме пипа! - Грейс.
- Кой? - Грейс.
Грейс.
- Вътре съм. - Когато си готов, Едгар, пъхай се.
Ще използвам Грейс за опора.
- Не се подпирай на годеницата ми. - Нямам много опции.
Чудесно. Сега се изправете.
Красота.
- По дяволите! - Кънти. Ушите ми пищят.
Дами и господа, сандъкът за обетите.
Ужасният сандък твоя идея ли беше?
Не беше моя идея. Само я осъществих.
И с това обетите приключиха.
Егати!
Усмихнете се широко. Чудесно.
Може ли една снимка с двете семейства?
Хайде.
Мислиш ли? Май не бива да се снимам.
Не, фотографът каза само семейството.
Отивай да се снимаш. Ще дойда за следващата.
Всички си го мислят, затова ще го кажа.
Може би една без гущера? Аник може да го държи.
Едгар, не бих му се доверил. Може би Себастиан ще го подържи.
За нищо на света. Искам Аник да го държи.
Той е силен и добър. Има една от най-яките стаи със загадки.
Може да не е най-печелившата и най-известната, но е най-объркващата.
Ето.
Вземи и чантичката на майка ми, дръж и нея.
- Казах ти, че му нямам доверие. - Татко.
Ами такъв е.
Е, поне ти ме харесваш.
Искаш ли хапки?
Не знам какво е това. Мяза на кучешка храна върху бисквита.
Пинизчийско е.
Какво каза? Питаш дали съм бил в пандиза?
Чул си "пандизчийско", а аз казах "пинизчийско".
О-ла-ла! Защо ми е да съм във френски затвор?
Хубаво.
Роксана, обичаш ли риба?
О, не.
Роксана.
Роксана. Здравейте.
Роксана.
Добре ли си?
Роксана.
Здрасти, кутре.
- Аник? - Здрасти.
Защо си под масата?
Да не би да изгуби гущера на изумителния ми зет?
Не. Играех една игра с него. Той я предложи.
Нещо като криеница с гущер.
Нарича се "Скрий гущера".
Какво?
Хора! Зарежете всичко.
Време е да танцувате с дългуча и булката му. Започваме.
Готино.
Търсих Роксана навсякъде.
Буквално навсякъде.
Нека не си умряла.
Грейс не ми говори. Не ме поглежда.
- Какво правиш? - Изгубих Роксана. Навсякъде търсих.
Обича бял шоколад. Ако е паднала и се е удавила?
- О, не! - Спокойно. Гущерът е на рамото на Едгар.
- Как е станало? - Не знам. Имам си мои проблеми.
Не, виж сега.
Сигурен съм, че с Грейс ще се сдобрите. Трябва да говориш с нея.
Речта ми. Цялата е за това колко я обичам.
Тя ще се вслуша, нали?
Да, идеално.
Ще се справиш страхотно.
Добре.
Натрапник, наркоман и крадец! Върни си ми чантата.
Криеше я от мен.
Какво? Не я криех, а я държах.
При това качествено.
Връзките.
Първа, втора и...
На кого му пука?
Това ли е речта й?
Не знам.
Или е изкукуригала, или си отмъщава. Но се държи гадно с Грейс целия уикенд.
Пропуснахте това.
Не ръкопляскайте. Не ви ща съжалението.
Добре.
Следващият тост е от кумата, която е и сестрата на булката.
Определено е мой тип. Зоуи! Запази ми един танц.
Грейс, ти си ми сестра, но...
Но ти си много повече...
Сестра.
Който издава този звук, моля да спре. На Роксана не й понася.
Следващата реч.
Стегнете се. Можете и по-добре.
Това е друго нещо.
Ето така.
Дами, господа и влечуги.
Говоря от името на всички -
радваме се, че намери някой, който наистина те разбира,
прави те по-добър човек и даже изглежда добре.
Но стига толкова за мен.
- Добре ли си? - Проклетият Едгар.
Да вдигнем чаши за щастливата двойка.
За щастливата двойка! Наздраве!
- Зоуи е била бясна. - Да. Не знаех какво да направя.
Но още миришех на кумис. Изкъпах се и отидох на купона след приема.
И въпреки че всичко се обърка,
знаех, че имам последен шанс да получа благословията на родителите на Зоуи.
Здрасти.
Исках да се извиня.
- Искам да ме харесвате. - Личи си.
Знаеш ли на кого ми напомняш?
Не, на кого?
- На Брет. - Защо?
Той винаги се опитваше да ни впечатли.
Все се вълнуваше от това какво мислим за него,
а от него искахме само да се грижи за Зоуи.
- Това не е благословия. - Не е.
Всички сте дяволи!
Ясни сте ми.
Дяволи сте.
Ти си дявол. И ти. Ти също.
- И дори онова псе от ада... - Добре, стига толкова.
- Не му вярвам. - Съжалявам, мамо, татко, всички.
Както виждате, любимият ми е прекалил с чашките,
затова ще се оттеглим за вечерта.
- Той ме излага. - Птеродактил, който пие.
От името на двама ни ви благодаря, че сте тук.
Най-щастливата вечер в живота ни.
Светът не ще помни дълго думите, изречени тук.
Водя го да си ляга.
Линкълн. Четете книги!
Най-добрата реч тази вечер.
Според теб е знаел, че искат да го убият?
Не знам. Беше много пиян. А на другата сутрин...
Краят.
Не е краят. Ще ти помогна да разрешиш случая.
Наистина ли? След всичко чуто смятате, че е възможно?
Заслужаваш холивудски край. Ще ти го осигуря.
Но след всичко, което ми разказа,
само за булката почти нищо не спомена.
Обвинената в убийството.
Просто не мисля, че е била Грейс.
Какво премълчаваш, Аник?
Добре де.
Има две неща.
Но искам да се закълнете, че няма да кажете на Зоуи
или на родителите й, че съм ви казал.
По време на снимките Грейс и Едгар се караха.
После на първия танц...
Трябва да вървя.
...Едгар си тръгна.
После, на път за купона, видях Грейс пред библиотеката.
Сипваше нещо в питие.
И го даде на Едгар.
Аник! Видял си Грейс да трови питието на Едгар?
Не знам дали е било отрова.
Защо говорите толкова силно?
В къщата ли сте?
Това не е къща, а имение.
Съдейки по броя стъпала,
тук сигурно има поне шест бани.
По дяволите!
Как се казваш, хубавецо?
- Себастиан. - Травис.
Аник! Какво си й казал? Каза ли й, че Грейс го е отровила?
Слушайте, хора.
Имаме мъртвец и много хора, с които да разговаряме.
Да се позабавляваме.
Взех ти пилешки хапки.
О, не!
Превод на субтитрите Катина Николова