מינוז כרם אחוזה -
וואו. זה מפואר.
טוב. אני אודיע לאחותי שהגענו. כן.
אני לא מאמינה שהיא מתחתנת סוף סוף.
ועם הבעלים של כל זה. אלוהים אדירים.
כן, נכון? כל הכבוד, גרייס.
לגמרי. הם לא מכירים הרבה זמן...
מלך הבינג -
אבל אני שמחה.
באמת.
- הם הגיעו. היי! - וואו.
ההורים שלך כבר כאן. לא צפיתי לראות אותם עד...
היי. אני אוהבת אותך וההורים שלי יאהבו אותך.
אני רק רוצה לעשות רושם ראשוני ממש טוב.
וזה מה שיהיה. יודע מה?
מגי אצל ברט כל סוף השבוע, אז כל מה שיש לנו לעשות זה לנוח וליהנות.
כן. אני מזיע? נראה לי שאני מזיע המון.
היי. נחים ונהנים.
נחים ונהנים.
כן!
אני לא מבינה. פשוט מצאת אותו ככה?
היית ערה כל הלילה?
מה? לא, לא, לא. הוא התעלף מרוב משתייה ברגע שנכנסתי לחדר.
אז פשוט שכבתי לישון על ידו.
אוי, אלוהים. ישנתי על ידו. אוי, אלוהים.
בני המסכן. הוא מת בשנתו. כמו אבא שלו.
כמו שבני ההופי אומרים, "אל תפחדו מדמעות, שכן הן הבבואה של האבל."
זה נשמע יותר טוב בהופי. זה לא מתחרז.
זה לא טוב. זה רע. זה רע מאוד.
זה רע מאוד.
רוקסנה -
איזה שיער יפה. עכשיו כבר לא תאבד אותו.
לא הייתי מלטפת את הגופה.
למה?
היי, אני יכול לדבר איתך בפינה ממש מהר? לא סיפור.
- כן, אולי כדי ש... - לא אתה.
- אני חושב שאדגר נרצח. - מה?
- אתה לא יכול סתם להגיד שמישהו נרצח. - תסתכלי.
- היא מתה. - אוי, אלוהים.
כן, נכון?
אדגר באקראי...
כלומר, באופן טרגי אבל גם באקראי, מת
ובמקרה גם לטאת המחמד שלו מתה?
לא נראה לי.
זוכרת איך כל הזמן הוא התחלק איתה באוכל ובשתייה שלו?
אני חושב שמישהו הרעיל את אדגר,
ושלא במתכוון גם הלטאה שלו הורעלה.
אוי ואבוי, עוד רצח.
אתה צודק. הבן שלי הורעל.
- מה? - יחד עם הלטאה האהובה שלו, רוקסנה.
וגרייס הרגה את שניהם.
מה?
- לא. - חזרי בך.
- איך את מעזה? - אני לא...
- זה בדיוק מה שאמרת, אניק. - מה? זה לא מה שאמרתי.
גרייס פגשה את הבן המתוק שלי רק לפני חצי שנה.
ברור שהיא התחתנה איתו בשביל הכסף שלו
ואז הרעילה אותו בלילה בליל החתונה שלהם.
- את עוברת כל גבול. - לא נכון.
- זו לא אני, זוזו. בבקשה. - אני יודעת.
אז זה מה שהולך לקרות. אני אתקשר לידידי היקר,
השריף רירדון, האווי,
שהוא גבר מוכשר ונאה,
והוא ידע בדיוק מה לעשות.
איזבל. איזבל.
לא, בבקשה. אני אלך לכלא.
אני לא חושב שזה רעיון טוב.
מה קורה?
אני לא בטוח, אבל לאורך ההיסטוריה, כשלבנים עשירים מתלחשים,
זה אף פעם לא טוב.
במחשבה שנייה, אף שזו טרגדיה בלתי נתפסת,
היא לא תיהפך לנתפסת יותר בשעות הקרובות,
ולכן נצטרך לטפל בכמה שיקולים עסקיים חשובים
לפני שנודיע לרשויות.
עד אז אף אחד לא יעזוב את השטח.
- אני לא חושבת שאשרוד בכלא. - אני אטפל בזה.
- היי. - לא עשיתי את זה, זוזו. לא עשיתי את זה.
לא, אני יודעת. אנחנו נברר את העניין.
איך? איזבל חברה של השריף.
היא שונאת אותי. תמיד שנאה אותי.
יש לנו כמה שעות עד שיגיע השריף, אז אנחנו יכולים...
אני לא יודעת.
היי...
יש לי רעיון איך אפשר לעזור.
זו הטיוטה של הכריכה.
איקס מסמן את מקום הרצח -
כולנו נרגשים מאוד.
גם אני נרגשת.
עזבתי את המשטרה לפני שהפנסיה שלי נכנסה,
לכן ממש חשוב לי שזה יצליח.
בהחלט. בעניין הזה, איך מתקדמת הכתיבה?
- מתקדמת טוב. - יופי.
את יודעת, אני הייתי שם. אני יודעת מה קרה.
ובזמן שאני כותבת, אני כזה, "מה?"
זה נפלא. אשמח לראות כמה עמודים.
חכי רגע, אני צריכה לענות לזה. תאכלי את הבייקון שלי. את משלמת עליו.
תראו מי החליט להתקשר.
כן, יש לי עדיין כרטיס ביקור שלך.
אז מה קורה? היה עוד רצח?
- האמת היא... - די! רציני?
אני לא יודעת איך בדיוק אוכל לעזור לך
כי עזבתי את המשטרה.
אני סופרת עכשיו.
כן, אני יודע. ראיתי את הפוסט שלך באינסטגרם.
שפה צבעונית מאוד. הרבה מילים גסות.
כן, כן אני סופרת משהו בנזונה.
לגמרי. אבל זה דווקא טוב שאת לא שוטרת,
כי אסור לנו לערב את המשטרה.
את מבינה? טוב. אז אני נמצא בחתונה והחתן מת.
והחשודה מספר אחת היא הכלה, שהיא אחותה של זואי.
לעזאזל. זה רע.
אבל אתה עדיין עם זואי?
כן. פגשתי את הוריה בפעם הראשונה בסוף השבוע הזה.
קיוויתי לקבל את ברכתם, כי...
או-אם-ג'י! אתה מתכוון להציע לה נישואים?
כן, זה היה הרעיון.
אבל סוף השבוע כולו היה אסון מוחלט.
כל מה שיכול להשתבש, השתבש.
וגם הרצח.
יודע מה? חכי רגע.
אני ממש מצטערת אבל אני חייבת ללכת.
- היה עוד רצח. - עם מי את מדברת?
אוי, אלוהים, עוד אחד?
אולי אכתוב ספר גם עליו.
אבל לא כתבת את זה.
טוב, אני בדרך.
שלח את המיקום שלך וספר לי הכול.
תודה. אז שמה של הכלה הוא גרייס.
ובעלה, החתן, הוא אדגר... טוב, היה אדגר, כי הוא...
רגע, עצור. אתה יודע שיש לי תהליך.
אני צריכה לשמוע את כל הסיפור.
אז תן לי את המשכון הקומדיה הרומנטית של אניק.
זה לא המשכון.
אתה נמצא בחתונה, אתה פוגש את ההורים
ומתרחש עוד רצח.
לי זה נשמע כמו המשכון.
מה שתגידי.
- הגענו ביום שישי אחה"צ. - תן לי לנחש.
בפעם הקודמת הסיפור שלך התחיל כשנסעת לבית הספר לבדך.
הפעם אתה נוסע לחתונה,
אבל זואי איתך במכונית.
- כן, איך ידעת... - המשכון!
אניק 2: ההמשכון -
ברוכים הבאים, נוסעים טובי מראה.
אלוהים. המקום הזה מדהים.
נכון? כמו אחוזת פמברלי.
ולכם יש קוטג' נפרד משלכם.
טוב לראות אתכם שוב.
אניק, נהניתי כל כך מהדאבל דייט שלנו בחדר הבריחה שלך בפעם הקודמת.
וגם רוקסנה נהנתה.
- אז אנחנו חייבים לעשות את זה שוב פעם. - כן.
לא, לא נראה לי שאיהנה מזה בשנית
כי כבר אדע את כל התשובות. זה יהיה משעמם.
כן. נוכל לעשות משהו אחר.
זואי אולי סיפרה לך שאני מתעסקת בעיקר בענתיקות,
אבל אני עושה גם משהו שאני אוהבת לכנות "סריגה מיותרת"
מהצד.
אז סרגתי את זה בשבילך.
איזה מתוק.
איזה יופי של... בובת אובמה?
זה מחמם תה. זה אמור להיות אתה.
כן. כן, עכשיו אני רואה את זה.
- זה מדהים. - אתה מנומס מאוד.
מה שמזכיר לי, אימא שלי מוסרת ד"ש.
היא רצתה לבוא אבל הייתה עסוקה בשתיקה ובאלכוהול.
טוב. היכרויות רשמיות.
אימא ואבא, זה אניק. אניק, ויוויאן ופנג.
בבקשה, קרא לי "מלך הבינג". אין גבוה מזה.
ברד טאייוואני, נכון? זואי סיפרה לי על זה.
זה די דומה לברד הוואיאני, נכון?
לא. ברד טאייוואני הוא חלק וטעים.
ברד האוויאני דוקר כמו סכינים.
לא הייתי זורק ברד הוואיאני לאסלה.
סליחה.
אניק, נעים מאוד להכיר אותך.
- דע לך שכולנו שנאנו את ברט. - אימא.
- הוא אידיוט. - אבא.
אני מבטיח לכם שאני ממש לא אידיוט.
- המכונית שלך זזה. - מה זה?
- אוי, לא. לא, לא, לא... - המשאית שלי!
לא, לא, לא...
ריסקת את המכונית שלך כשהיא הייתה בחניה?
זה מצחיק לאללה, בנאדם.
הייתי בלחץ. השארתי אותה בהילוך סרק.
וזה לא היה מצחיק. הוא התרגז מאוד.
לא. זה צחוק של קומדיה רומנטית. כמו, "או-או, הטיפש הזה בצרות."
זו משאית חדשה לגמרי. היא נהרסה.
- קיילר, צלם את זה בשביל הביטוח, בבקשה. - מצלם.
שלום?
- לא אותו. את המשאית. - סליחה.
אניק, זה קיילר, מנהל הרשתות החברתיות של מלך הבינג.
היי. נעים מאוד. נפלה לך בובת האובמה שלך.
המה שלי?
אז כן. התחלה לא משהו.
אבל החלטתי שארוחת החזרה לחתונה היא ההזדמנות להראות להורים
שאני מספיק טוב לבת שלהם.
לרוע המזל, משום מה,
הושיבו אותי רחוק בשולחן הפנויים עם התימהונים והחברים שלעבר.
תן לי לנחש. גם אתה אחד החברים לשעבר של גרייס.
- מה? - יש לה טיפוס קבוע.
לא. אני כאן עם זואי.
אז אתה אחד החברים לשעבר של האחות?
לא, אני החבר הנוכחי של האחות.
הנחתי שהיא עם החתיך הגבוה ההוא.
- מי זה? - זה מן הסתם השושבין.
השותף לעסקים של אדגר.
הוא קורא לעצמו סבסטיאן. כנראה שם בדוי.
היי, אתה יודע משהו על מטבעות מבוזרים?
יודע מה? אני חושב שאנסה להחליף שולחנות.
אז אדגר קולט שהאיש כולו דיבורים ואפס מעשים.
הוא מסתכל לו ישר בעיניים ואומר,
"או שתיקח או שתשאיר, אבל אם אתה משאיר, אני לוקח."
יש לו ביצים מפלדה. מוצא חן בעיניי.
כן, גם בעיניי. אשמח לביצים מפלדה.
זה היה מביך,
ואז בת זוגך נאלצה לצחוק כדי להפר את השתיקה.
איפה היית? חיפשתי אותך.
מישהו הושיב אותי בשולחן הפנויים.
זו איזבל, אימא שלי.
זה שולחן המשפחה. אתה בן משפחה?
כי אף אחד לא אמר לי שאתם נשואים.
לא. אנחנו לא נשואים בפועל.
- אנחנו יוצאים. - אנחנו יוצאים.
אז הושבתי אותך איפה שאתה אמור לשבת.
טוב. אז פגשת את איזבל.
וזאת האנה, אחותו של אדגר.
- אחות מאומצת. - אני מבין.
- אם אתה רוצה. - אין בעיה...
אניק, שמעתי שכבר דפקת כניסה.
בגלל המכונית.
סבסטיאן השושבין. מספר שתיים, כי אדגר הוא מספר אחת.
טוב.
- בשבילי אין נשיקה? - אם אתה רוצה.
- אני אוהב לנשק ידיים. - לא. אלליי.
לא. לא באמת...
פנג, ויוויאן, אתם בטוחים שאתם רוצים שבתכם תצא איתו?
כולם להסתיר את הידיים.
סוטה הידיים מסתובבת חופשי.
היד שלי פוחדת. פוחדת מאוד.
נראה לי שזה מספיק.
מי רוצה משקה?
זה עסיסי. אתה בארוחת החזרה לחתונה.
יש שם חתיך אחד שמהלך קסם על החברה שלך בזמן שאתה עושה בושות.
יודע כמו מה זה נשמע לי?
אני יודע. המשכון.
האנה בדיוק סיפרה לנו
על סידורי הפרחים המעניינים שהיא הכינה.
כן, כל פרח שאתם רואים מולכם הוא מגינת המוזרויות של האנה.
וחלק מהם אפילו פסיכוטרופיים.
אניק יודע על מה אני מדברת.
- לא, לא יודע. - הוא מעשן...
- לא. - איזו הפתעה.
המתפלח לשולחנות הוא צרכן סמים.
לא נכון. אני לא משתמש בסמים.
נו, בחייך.
לא שלא צרכתי אף פעם.
אלא שאני לא משתמש בסמים. אתם מבינים את הכוונה?
אני לא כזה, "תביא מנה."
זה פועל? הודעה קצרה.
הבעלים של המכונית הכחולה עם הפגוש המרוסק
יכול בבקשה ללמוד להשתמש בבלם יד?
המכונית שלך עדיין מתגלגלת.
הנה הוא. שרת החניה הגרוע בעולם.
זה לא כל כך מצחיק.
אני כאן כדי להציג הפתעה מיוחדת מאוד.
כפי שרבים מכם יודעים, אדגר לא חש בנוח מול קהל.
- נכון. - אז הוא ביקש שאני,
שבכל הכנות, רוצה כמה שיותר להיות מול קהל...
אציג לכם אורח מיוחד מאוד.
הוא קרוב משפחה של גרייס שהיא לא ראתה המון זמן.
אבל אדגר רצה להכין להיום משהו מיוחד במינו,
ולכן הוא חיפש אותו בכל כדור הארץ.
- אוי, אלוהים. לא נכון! - מה? מה קורה?
גבירותיי ורבותיי, תתכוננו שיעוף לכם הראש.
הדוד של גרייס, אחיו של פנג, יוליסס.
צחוד יוליסס.
צחוד? מה זה... אה. דוד מצחיק.
ככה הן קוראות לו.
- אלוהים. - בואו, בואו.
אם תכבדו נווד תשוש בהרמת כוסית.
לחיי אחייניתי היקרה, שאני אוהב מאוד.
עזבתי אותך לפני ירחים רבים, אך דעי זאת.
את ואחותך תמיד בלבי.
ולחיי אדגר.
בדרך כלל, כשאחד מאותם מחריבי כדור הארץ העשירים כקורח
מופיע על סף ביתי המטפורי, אני נלחם בו,
לא מרים כוסית לחייו, אבל שמעתי שהוא משמח את גרייס שלי.
אבל אם תשבור את לבה,
אשסף את גרונך בלהב המעוקל של הפגיון התימני שלי.
אני צוחק.
- או שלא? - אני לא יודע.
בשבט הסיקיתים של ערבות מרכז אסיה,
המשפחה תשתה משקה חתונות מסורתי קדום...
בשם קומיס.
הם מאמינים שהוא יביא שגשוג לזוג הטרי.
ראשית, הכלה.
זו אני. טוב.
פשוט כמו...
- וואו. - כן.
- תודה. וואו. - בבקשה.
- ועכשיו החתן. - לא, תודה.
רוקסנה נגעלת מהריח,
ואם היא לא אוהבת את זה, גם אני לא אוהב.
אבל זו מסורת.
כשתשתה את זה, תהיה חלק מהמשפחה.
אתה יודע, אני אשתה את זה. כן.
אתה?
אני אניק.
מה זה אניק?
אני יוצא עם זואי.
לכן אני יושב בשולחן הראשי.
אני שייך לכאן.
- איזה טיפוס. - בסדר גמור.
אניק ישתה מהשופר שלי.
טוב...
לחיים.
צחוד, מה זה בדיוק קומיס?
חלב נאקות מותסס.
כל כך סמיך.
אימא.
אוי, לא.
ירקת חלב נאקות על האימא של הכלה?
כן, נכון? עוד מעשי קונדס של קומדיות רומנטיות.
המשכון.
לא, זה מגעיל.
כל מה שרציתי מסוף השבוע הזה זה שהורייך לא ישנאו אותי.
ואז מה אני עושה?
המכונית שלי מתנגשת במשאית של אבא שלך, אני מקיא על אימא שלך...
- מתחלפים. - כן.
ואז גרייס נותנת לי מחמם תה מקסים
ואני דורס אותו.
היי. אני מבטיחה לך שהם לא שונאים אותך.
הם לא שונאים אף אחד.
הם שנאו את ברט. זה הדבר הראשון שהם אמרו, בפירוש.
אל אלוהים. ברט! בדיוק.
שמת לב שגרייס מתנהגת מוזר?
לא ממש. אבל היא מבואסת כי ירקתי חלב נאקות על אימא שלך.
לא, שמתי לב גם במסיבת הרווקות.
היא מתנהגת כמו שאני התנהגתי לפני החתונה עם ברט.
כאילו היא יודעת שהיא עומדת לעשות טעות קשה
אבל לא יודעת איך לצאת מזה.
את אומרת את זה כי אדגר לא רצה לטעום את החלב של דודך?
כי לדעתי הוא צדק.
הם ניגודים גמורים.
גרייס היא תימהונית רומנטית קסומה שאוהבת ענתיקות,
ואדגר הוא איש היי-טק מגושם
שהולך לישון בתשע וחצי בערב ומגדל לטאת מחמד מוזרה.
את יודעת, העובדה שמישהו קצת מגושם וחנוני
לא אומרת שהוא לא יהיה בעל מוצלח, נכון?
תראי את זה.
את יכולה לדמיין אותי יושב כאן בחלוק האנימה המשובח ביותר שלי?
- סקסי. - וחרב סמוראים, גם מאנימה.
אני רק אומר שזה שידוך מוזר לגרייס.
כדאי שאדבר איתה, לדעתך?
- טוב, אני חושב שאת אוהבת את אחותך. - כן.
אז אולי פשוט תגששי קודם, כן?
טוב.
ראית את מטען הטלפון שלי? אימא שלי צריכה אותו.
אולי אשאיל לה את שלי? כן?
ואז אוכל להתנצל בפניה
- ולהראות שיש בי תועלת? - כמובן.
לא היה לי מושג מה אגיד לוויוויאן.
רק ידעתי שאני חייב להגיד משהו
כדי שיהיה סיכוי שאקבל את ברכתם.
אני לא מגזים. אתה תמיד אומר כך. לא...
- תירגע. - אני לא...
- לא נפתור כלום... - יודע מה?
לא אתן לו להרוס את המשפחה שלנו.
עכשיו מאוחר מדי.
עוד לא מאוחר מדי. יש מה לעשות.
אבל מה האפשרויות?
מה נסגר?
אניק?
- שלום. - מה אתה עושה שם?
- מה שמעת? - הוא היה עירום?
אני לא יודע מי זה היה.
אני רק התחבאתי בשיחים, בנפרד...
אני... באתי לתת לך מטען לטלפון.
וזה נעשה,
אז אני אחזור לקוטג' ואשכב עם בתכם.
לא איתה. על ידה.
כי אנחנו ישנים באותו מקום, לא עם...
לא שלא עשינו את זה, כי אנחנו זוג כבר שנה שלמה.
לא נעשה את זה הלילה.
לא שאנחנו לא יכולים.
אבל להגיד את זה לכם זה גס רוח מאוד, לכן אני... אחזור בי.
אני אלך...
פשוט אלך...
התקריות המטורפות לא נגמרות ואתה פשוט מנסה להפיק מזה את המיטב
כי אתה כל כך אוהב את זואי.
זה נכון. אני אוהב אותה מאוד.
כפול, בסגנון דינוזאור. ותעבור בגינה.
- מה? - אני מזמינה משהו לאכול.
- אתה רעב? - לא, אני חושב שאני מסודר.
היי. מה שלומך?
תכננתי לתת לאדגר את מחמם התה הזה לירח הדבש שלנו.
אבל הוא מת,
אז את חושבת שאיראה אשמה יותר אם אסיים אותו או לא?
אני לא יודעת.
אבל אני כן יודעת שאנחנו נוציא אותך מזה, טוב?
אניק כבר עובד על זה,
והוא עזר מאוד לגלות מי רצח את זאבייר, אז...
- באמת? - כן.
ואין שום ראיות שאת עשית את זה.
זה יכול להיות כל אחד.
נכון.
- אפילו את יכולת לעשות את זה. - מה?
אף פעם לא חיבבת את אדגר. הבהרת את זה היטב.
ועכשיו אנחנו כבר לא נשואים.
- אז קיבלת את מבוקשך. - גרייס.
היי. בחייך!
אבוי.
נראה שהילדה שלנו סובלת מהיפו-פרפוזיה קלה.
למה אתה עדיין כאן?
ישנת כאן?
בשביל ההדיוט, או ההדיוטית, אנחנו קוראים לזה "הלם".
אני יודע מה את חושבת. זו לא הפעם הראשונה שלי.
היית צודקת, אילו התכוונת לרצח הראשון.
אני שייך לגילדה ב"רדיט".
אנחנו מעורבים בהמון מקרים כאלה.
עזרנו לגלות את החונק ממודסטו, את המפלצת מביסבי
ואפילו את ההוא מסטנלי, איידהו,
שלדעתנו, אולי החביא את הגופה של אשתו בכורסת פוף.
- וואו. - המשטרה לא רוצה לגעת בזה.
אף שהיו כמה צלליות משונות
בתמונות של הפוף.
אבל בלי קשר, עוד תיק חם אש נכנס להקפאה.
טוב. יום החתונה.
ספר לי הכול.
בסדר. זואי ואני התעוררנו מוקדם
והלכנו לבית הגדול לארוחת בוקר.
- וזה התות. - תודה רבה לך.
והנה הוא, מר חתן. לבוש לא בדיוק הולם לחתונה.
אני יוצא לשחיית הבוקר שלי.
כן. אני יודע. סתם התבדחתי.
אני אוהבת בדיחות. וגם רוקסנה.
בסדר.
רוקסנה אוהבת את פרנק קליינדו ואני אוהב את גריסון קיילור.
היי, חמוד.
היי. בסדר. בבקשה, תפסיק.
זה קולונל.
הוא היה הכלב של בעלי. אבל בניגוד לבעלי, הוא מסרב למות.
נראה שהוא תפס את המכנס שלי.
כן, פשוט תבעט בו.
- אני לא הולך לבעוט בכלב. - עשה את זה. תבעט בו.
רק כך הוא יכבד אותך.
תשתלט עליו.
תפסיק עם זה, בבקשה. אני הולך להשתלט עליך.
שנינו לא רוצים בזה, אבל...
- תבעט בו. - בסדר!
בעטת בכלב?
- מה? - בעטת בכלב?
לא. היא... היא אמרה לי לבעוט בו.
היא... אני השתלטתי עליו.
בהתאם להוראות.
זוזו, אני צריך לדבר עם המסעידים.
תוכלי בבקשה להביא את הדודים הקוריאנים
ואת הדודות הסיניות שלך מהמלונית?
בדיוק הלכתי לעזור לגרייס להתכונן.
- אני יכול. - אני לא יודע. זה עניין משפחתי.
ואם אתה נוהג כמו שאתה חונה, אין לי מספיק קיבולת כדי...
אבא, תן לו לעשות את זה. הוא רוצה.
זה יהיה כבוד גדול.
בסדר. אתה לא זוכה במדליה. אתה נוסע למלונית.
כן, מדויק.
מה הריח הזה?
אתה יודע, זה אני. אני עדיין מסריח מחלב הנאקות מאתמול.
אז אתה יודע מה? אעשה מקלחת קצרה.
ואז אסע להביא את המשפחה שלך ולא אאכזב אותך.
הלו?
אניק, זה אתה.
הבארי זה אסבוהי, כמו שאומרים בסווהילית.
ישנתי תחת כיפת השמיים אתמול.
זואי אמרה שאוכל להתרחץ כאן.
המפלים ליד הקילימנג'רו הם מטהרים, אבל קפואים.
- כן. - אני יכול לוותר אם אתה צריך...
לא, לא, לא. כן, קח את הזמן.
- אתה בטוח? - בהחלט.
מקלחת מרווחת מאוד.
לא. אני בסדר.
- בסדר. אסיים צ'יק צ'ק. - טוב.
"סלח לי, בחור זה הצ'טנוגה צ'ו צ'ו?"
אתה יודע מה? אני פשוט אלך.
אתם נראים כמו אנשים שרוצים לנסוע לכרם.
אני אניק, החבר של זואי.
לא בן משפחה אבל כמעט. אולי.
אתה דובר קצת מנדרינית?
וקוריאנית.
למדתי לקראת סוף השבוע הזה.
תיכנסו, בבקשה. בואו.
הוא מוצא חן בעיניי.
אניק!
בוא איתי אם אתה רוצה לדעת את האמת האמיתית על האמת.
צריך להציל את גרייס.
לא. נראה לי שאני מסודר.
- אני לא מכיר אותו. - יודע מה? בסדר.
אל הכרם!
- תודה. - בכיף.
שלום, אדון חביב. משלוח מיוחד.
בול בזמן, כפי שהובטח.
היי. שלום!
מי האנשים האלה?
אני חושב שאני לא מבין את השאלה.
זו לא המשפחה שלי.
אמרתי, "דודים קוריאנים ודודות סיניות".
אלה בבירור דודים סינים ודודות קוריאניות.
לא. הם חיכו מחוץ למלונית ואמרו שהם רוצים לנסוע לכרם.
- מי אתם? - באנו לאירוע טעימת היין.
איפה המשפחה שלי?
שאלה טובה...
שלום וברכה.
תראו את מי מצאתי.
נכון שהוא חתיך? ההסעה שלנו לא הגיעה.
כל המרבה הרי זה משובח, לדעתי.
אז ג'וני אינגליש שוב ניצח אותך?
מה עשית עם האקראיים?
פילחתי כמה בקבוקי יין מהמסעידים, נתתי לקבוצה
והחזרתי אותם למלון.
סוף סוף עמדתי להיכנס למקלחת כש...
הנה הוא. מנשק הידיים.
בסדר. נדמה לי שהבנת לא נכון.
אני לא באמת מנשק ידיים.
בסך הכול ניסיתי להקסים. סתם בדיחה קטנה.
- לא באמת אכפת לי. - גם לי לא.
אדגר צריך עזרה בקשירת עניבת פרפר.
אני יודע לקשור עניבת פרפר.
כן. הייתה לי הרגשה שזה משהו מהתחום שלך.
המלביש האישי שלך הגיע.
אניק.
- ראית פעם משהו כזה? - מה? חפתים?
הוא מדבר על המפתחות המבוזרים שלי.
כמה מאות מיליוני דולרים מונחים שם. והסכום עולה.
טבלת פעם את ידך בבור המטבעות המבוזרים?
לא. לא. היד שלי נקייה ממטבעות מבוזרים.
- אני מוכן לקשירה. - טוב. סבבה.
- היי. - היא מחבבת אותך.
- שלום. - היא אף פעם לא חיבבה אותי.
תתעלם ממנו.
על שולחן הכתיבה יש קופסת עץ. בתוכה יש פצפוצי שוקולד לבן.
זה המעדן שלה.
- תן לה אחד לאכול. תאכיל אותה. - כן. טוב. כן.
אתה יודע, עובדה משעשעת בנוגע לשוקולד לבן:
הוא נקרא שוקולד אבל אין בו בכלל קקאו,
כך שבעצם אין הצדקה לקרוא לו שוקולד.
כן. זה קינוח מתחזה.
תמיד אמרתי את זה.
אנשים בוטחים בו כי הוא לבן ומפונפן.
הוא הברני מיידוף של הקינוחים.
סוג של כלי אימפריאליסטי.
אבל רוקסנה אוהבת.
זה אחד הדברים היחידים שהיא אוהבת ואני לא,
אבל חשוב לי שהיא תרגיש עצמאית.
- תאכיל אותה. - טוב.
היי.
פשוט מפרקת את הממזר, מה?
תקשיב. יש צליל מקסים יותר מלעיסה מאושרת של לטאה?
אם יש, אשמח לשמוע אותו.
אניח לכם לענייניכם, רבותיי.
כן.
טוב, אני אקשור לך את העניבה.
בוא נראה. בסדר.
זהו.
אז בכוונתך להציע לזואי נישואים?
איך...
סתם הבחנה.
אתה נראה לחוץ מאוד בסביבת ויוויאן ופנג.
רמות הזעה מוגברות.
יש לך חיוך מוזר שנראה יותר כפחד מאשר כהנאה.
זו לא חידה מסובכת.
תכננתי להציע לה נישואים בסוף השבוע הזה, אבל אני מפשל על ימין על שמאל.
וזהו.
אני מחבב אותך, אניק.
אולי יש לי דרך לעזור לך.
היי!
- היי. - אלוהים! את נראית מדהים.
- תודה. - בחיים לא תנחשי מה קרה.
אדגר ביקש ממני להשתתף בחתונה.
הוא חושב שאם אהיה חלק מהטקס,
אוכל להראות להורייך כמה אני אחראי.
אמרתי לי לגרייס שעדיף שלא תינשא לו.
- מה עשית? - היה לנו ריב נוראי
והיא שאלה אותי דוגרי אם לדעתי כדאי לה להינשא לאדגר,
ואמרתי לא.
זה בסדר. זה... יהיה בסדר.
למה אמרת את זה?
כי אפשר לראות שהיא לא מאושרת.
ועכשיו היא כועסת עליי ואני לא יודעת מה לעשות.
החתונה עדיין מתקיימת?
ברור שהחתונה מתקיימת. בעוד עשר דקות.
- עשר דקות? - חבל שפתחתי את הפה.
- אני עדיין מסריח מקומיס? - למה עשיתי את זה?
אין לי זמן להתקלח. אני משתתף בחתונה.
למה זואי אמרה לאחותה לא להתחתן
רגע לפני החתונה?
לא יודע. הייתי באיחור גדול ולא הספקתי לחשוב על זה.
התכנסנו כאן היום לרגל נישואיהם
של אדגר וגרייס.
גרייס ואדגר הפקידו בידיי, רבה מוסמכת,
ורופאת אליל מורשית במדינת אריזונה בלבד,
את אשרור נדרי הנישואים הקדושים.
אבל ראשית, אני רוצה לפתוח במשל.
שני בני-ים קירחים יפהפיים שוחים להם בים.
- בן-ים שלישי ניגש ואומר... - סליחה על האיחור.
היה לי בוקר עמוס מאוד. הייתי צריך לקשור לאדגר את העניבה.
- מאוד. - מה זה בכלל מים?
טוב, וכעת הצגת תיבת הנדרים.
זה אני. אדגר ביקש שאשתתף בטקס.
אז זה אני. טוב.
אני אחראי על תיבת הנדרים.
- איפה תיבת הנדרים? - שם.
מה אני אמור לעשות בה?
להניח על הראש שלנו.
מה נסגר?
אדגר לא אוהב לדבר בפומבי. או לא אהב.
אז הוא לא רצה לומר את הנדרים מול כולם.
מתברר שיש קטע כזה בחתונות בעמק הסיליקון.
יש קטע של להכניס את הראש לארון מתים הפוך?
והוא גם היה כבד מאוד.
- קטן עליך, מותק. - תודה, מותק.
תכופף את הברכיים.
כן. כבר קצת מאוחר מדי לזה.
וכעת תיבת הנדרים.
ברגע זה. כן.
בסדר!
אניק!
- היי. - לא, אני מסתדר. אני מסתדר.
- כמה מדרגות, מותק? - עוד שתיים.
- כן. - תיזהרו. הוא נופל.
הוא כמו סוס.
- טוב. אז זו אחת. שתיים? - כן.
בסדר. כן. זה טוב.
- הכול טוב? - בסדר. כן.
בסדר.
- משהו נוגע לי ביד. - זו גרייס.
- מי זה? - גרייס.
- טוב.
- אני בפנים. - כשתהיה מוכן, אדגר,
בוא ותיכנס כאן למטה.
אני אשתמש בגרייס כנקודת משען, בעצם.
בבקשה, אל תשתמש בארוסתי כנקודת משען.
יש לי מעט מאוד אפשרויות.
טוב. יופי. עכשיו תזדקפו. ו...
מקסים. מהמם.
- לעזאזל! - זה ממש חזק.
יש לי צפצוף באוזניים.
גבירותיי ורבותיי, תיבת הנדרים.
אני יודע שאני תקוע בהרגלים שלי,
אבל גרייס, כשאני מביט בך...
התיבה הנוראית הזאת היא רעיון שלך?
לא. היא לא רעיון שלי. אני רק הייתי אחראי לה.
ובזאת מסתיימים הנדרים.
לכל הרוחות.
טוב, חיוך גדול. מעולה.
טוב. אפשר תמונה של שתי המשפחות?
- כן! - קדימה.
נראה לך? אני לא יודע אם כדאי.
לא, הצלם אמר משפחה בלבד.
כן. יודעת מה? לכי את. כן.
אני אצטרף לתמונה הבאה.
טוב. כולם חושבים את זה. אני אגיד את זה.
אולי תמונה אחת בלי הלטאה?
אני יכול להחזיק אותה.
אני לא יודע, אדגר. הוא לא הכי אמין.
אולי אתן לסבסטיאן להחזיק אותה.
בשם אופן לא. אני רוצה שאניק יחזיק אותה.
הוא חזק. הוא אדיב.
הוא בעליו של אחד מחדרי הבריחה הכי טובים ב"ילפ".
אולי לא הכי רווחי, לא הכי מפורסם,
אבל הכי מבלבל.
- תודה. - הנה.
אתה יכול להחזיק גם את התיק של אימא שלי.
- אמרתי לך שהוא לא אמין. - אבא.
אבל זה נכון.
לפחות את מחבבת אותי, הא?
רוצה מתאבן.
לא יודע מה זה.
זה נראה כמו מזון לכלבים על קרקר.
אני חושב שזה פוקה.
מה זה אמור להביע? אתה שואל אותי אם הייתי בכלא?
נראה לי שאתה חושב על פוקי... (סלנג לכלא) ואני אמרתי פוקה.
או-לה-לה. למה שאהיה בכלא צרפתי?
בסדר.
טוב, רוקסנה, את אוהבת דגים?
אוי, לא.
רוקסנה. רוקסנה.
רוקסנה. שלום.
- רוקסנה. - היי.
אתה בסדר שם, אחי?
רוקסנה.
היי, כלבלב.
- אניק? - היי.
מה אתה עושה מתחת לשולחן?
איבדת את הלטאה של חתני המרשים?
לא. שיחקתי איתה.
כי היא הציעה את המשחק.
זה משחק מחבואים בנוסח לטאות,
שנקראה מחבולטאה.
- טוב. - מה?
היי, אנשים. תניחו את הזבל שלכם בצד.
הגיע הזמן לריקוד של הגבוה וכלתו.
מתחילים.
כן.
זה יפה.
חיפשתי את רוקסנה בכל מקום.
ואני מתכוון לכל מקום.
אל תמותי. אל תמותי.
גרייס מסרבת לדבר איתי. כתף קרה על מלא.
- מה אתה עושה? - איבדתי את רוקסנה.
חיפשתי אותה בכל מקום.
היא אוהבת שוקולד לבן. אולי היא נפלה וטבעה?
- אוי, לא! - היי, זה בסדר.
תראה, הלטאה של אדגר על הכתף שלו.
- איך לעזאזל זה קרה? - לא יודעת.
יש לי מספיק צרות משלי, טוב?
היי. לא. היי, תקשיבי.
אני בטוח שאת וגרייס תשלימו ביניכן.
את רק צריכה לדבר איתה.
נאום שושבינת הכבוד.
כל הנאום הוא על כמה שאני אוהבת אותה.
היא תהיה חייבת להקשיב לזה, נכון?
כן, זה מושלם.
והיי,
את תהיי מעולה.
טוב.
גנב מתפלח לשולחנות מסומם שכמותך! תחזיר לי את התיק שלי.
החבאת אותו ממני.
מה? לא החבאתי אותו, החזקתי אותו.
ועשיתי את זה בכלל לא רע.
מערכות יחסים.
יש אחת, יש שתיים,
ו... בלה, בלה, בלה.
למי אכפת?
זה הנאום שלה?
- כן. לאף אחד לא אכפת. טוב? - אני לא יודעת
אם היא ירדה מהפסים או שהיא סתם נקמנית,
אבל היא הייתה גועלית לגרייס כל סוף השבוע.
פספסתם את זה.
אל תמחאו כפיים. אני לא צריכה את הרחמים שלכם.
בסדר.
ולהרמת הכוסית הבאה אני מזמין את שושבינת הכבוד, שהיא האחות,
ולגמרי הטיפוס שלי. זואי!
שמרי לי ריקוד.
גרייס, את אחותי, אבל את...
מה זה?
תמשיכי.
אבל את הרבה יותר...
מאחות. את אשת סוד...
מי שעושה את הצליל הזה, בבקשה תפסיק. רוקסנה שונאת את זה.
טוב. הנאום הבא.
בחייכם, אתם מסוגלים ליותר מזה.
זה יותר לעניין.
כן!
זהו זה.
גבירותיי, רבותיי, זוחליי.
בשם כולנו אני אומר,
אנחנו מאושרים שמצאת מישהו שמבין אותך באמת,
שעושה אותך אדם טוב יותר ובו בזמן גם נראה מצוין.
אבל די לדבר עליי.
- היי, את בסדר? - אדגר הדפוק.
ובבקשה, בואו נרים כוסית לחיי הזוג המאושר.
לחיי הזוג המאושר. לחיים!
זואי הייתה עצבנית, הא?
כן. לא ידעתי מה לעשות.
אבל עדיין הסרחתי מקומיס, אז התרחצתי והלכתי למסיבה המאוחרת.
טוב. זה היה לא רע.
ואפילו שהכול השתבש,
ידעתי שאם אני רוצה לקבל את ברכת הוריה של זואי,
זו ההזדמנות האחרונה שלי.
אבל אל תחוס עליי.
- היי. - היי.
רק רציתי להתנצל.
אני פשוט נורא רוצה שתחבבי אותי.
אני רואה את זה.
יודע את מי אתה מזכיר לי?
לא. את מי?
את ברט.
ברט? בסדר. באיזה מובן?
הוא כל הזמן ניסה להרשים אותנו.
כל כך הטריד אותו מה נחשוב עליו
כשכל מה שרצינו הוא שיהיה אכפת לו מזואי.
אאוץ'. זו לא ברכה.
נכון.
כולכם שטנים.
אני רואה אתכם.
כולכם שטנים.
אתה שטן. אתה שטן. אתה שטן. את שטן.
ואפילו כלב הציד המקפץ מהגיהינום...
בסדר, מספיק עם זה. אנחנו...
- אין לי אמון בו. - סליחה, אימא. סליחה, אבא. סליחה, כולם.
כמו שאתם רואים, אהוב לבי מבוסם, כמו שאומרים,
אז אנחנו נלך לישון,
- כי הוא מביך אותי. - פטרודקטיל ששותה.
אנחנו רק רוצים להגיד, בשם שנינו, תודה שבאתם!
זה הלילה המאושר בחיינו, אז...
העולם יבחין מעט, אף לא יזכור לאורך זמן את שאנו אומרים כאן.
נשכיב את הילד לישון.
לינקולן. תקראו ספר.
הנאום הכי טוב הערב.
נראה לך שהוא ידע שמישהו מנסה להרוג אותו?
לא יודע. הוא היה שתוי מאוד.
ולמחרת בבוקר...
הסוף.
זה לא הסוף. אני אעזור לך.
ולקבל את הברכה שלך.
באמת? אחרי כל מה שסיפרתי לך, את חושבת שזה אפשרי?
מגיע לך סוף הוליוודי. ואני אדאג שתקבל.
אבל סיפרת את כל הסיפור הזה
והאדם היחיד שבקושי הזכרת הוא הכלה.
שנאשמת ברצח.
זה רק...
פשוט... אני באמת לא חושב שגרייס עשתה את זה.
מה אתה לא מספר לי, אניק?
טוב. בסדר.
יש כמה דברים.
אבל את צריכה להישבע שלא תספרי לזואי
או להוריה ששמעת את זה ממני.
בסדר.
אז בזמן הצילומים ראיתי את גרייס ואדגר רבים.
ואז, באמצע הריקוד הראשון שלהם...
אני צריך ללכת.
אדגר פשוט הלך.
אחר כך, בדרך למסיבה המאוחרת, ראית את גרייס מחוץ לספרייה.
והיא הכניסה משהו לכוסית משקה.
והגישה אותה לאדגר.
אניק! ראית את גרייס מרעילה את המשקה של אדגר?
אני לא יודע בוודאות שזה היה רעל.
למה הקל הקול שלך חזק כל כך?
את בתוך הבית?
זה לא בית. זו אחוזה.
ולפי כמות המדרגות שאני רואה,
אני יודעת שיש כאן לפחות שישה חדרי רחצה.
לעזאזל.
מה שמך? אתה יפה לאללה.
- סבסטיאן. - טראוויס.
אניק! מה סיפרת לה?
אמרת לה שגרייס הרעילה אותו?
טוב, חברים.
יש לנו גופה והמון אנשים שצריך לדבר איתם.
אז בואו נעשה חיים.
הבאתי לך נגיסי עוף.
אוי, לא.
תרגום: גלית אקסלרד