MINOUSŲ VYNUOGYNAS
Nieko sau. Kaip prašmatnu.
Gerai. Pasakysiu savo sesei, kad jau atvažiavom. Taip.
Negaliu patikėti, kad pagaliau ji susituoks.
Ir dar už vyruko, kuriam visa tai priklauso. Dieve mano.
Tai jau tikrai. Šaunuolė, Greise.
Tikrai taip. Juk jie ne tiek ilgai ir pažįstami...
SKUSTŲ LEDŲ KARALIUS
...bet džiaugiuosi dėl jos.
Tikrai.
- Štai ir jie. Sveiki! - Nieko sau.
Tavo mama su tėčiu jau atvažiavę. Nesitikėjau jų pamatyti iki...
Ei. Aš tave myliu, mano tėvai tave irgi mylės.
Tik noriu padaryti tikrai gerą pirmąjį įspūdį.
Ir padarysi. Žinai, ką?
Megė visą savaitgalį praleis su Bretu, tad galime visiškai atsipalaiduoti.
Taip. Aš prakaituoju? Rodos, stipriai prakaituoju.
Ei. Atsipalaiduoti.
Atsipalaiduoti.
Taip!
Ei, nesuprantu. Tu dabar jį tokį radai?
Visą naktį nemiegojai?
Ką? Ne. Vos atėjom į kambarį, jis iškart atsijungė, visiškai girtas,
tad aš tiesiog miegojau šalia.
Dieve mano. Miegojau šalia jo. Dieve mano.
Mano vargšas berniukas. Mirė miegodamas, kaip ir jo tėvas.
Kaip sako hopiai: „Nebijokite ašarų, nes jos yra sielvarto veidrodis.“
Hopių kalba skamba gražiau. Kaip eilėraštis.
Negerai. Tai blogai. Tai labai labai blogai.
ROKSANA
Dieve, kokie vešlūs tavo plaukai. Dabar jų jau nebeprarasi.
Nepatarčiau glostyti mirusiojo.
Kodėl?
Ei, gal galėtume kur nuošaliau trumpai pasikalbėti? Nieko svarbaus.
- Taip, gal reikėtų... - Ne tau sakiau.
- Manau, Edgarą nužudė. - Ką?
- Negali rėžti, kad žmogus buvo nužudytas. - Pažvelk.
- Ji negyva. - Dieve mano.
Tai štai.
Edgaras staiga...
Tragiškai, bet taip pat staiga miršta,
o kartu miršta ir jo augintinė?
Nemanau.
Pameni, visą savaitgalį jis dalinosi su ja maistu?
Manau, Edgaras buvo nunuodytas,
ir jo driežas netyčia taip pat.
Eina šikt. Dar viena žmogžudystė.
Tu teisus. Mano sūnų nunuodijo.
- Ką? - Drauge su jo mylima drieže Roksana.
Ir juos abu nužudė Greisė.
Ką?
- Ne. - Atsiimk savo žodžius.
- Kaip drįsti? - Aš ne...
- Pats pasakei, Anikai. - Ką? Ne, aš taip nesakiau.
Greisė susipažino su mano mielu berniuku vos prieš šešis mėnesius.
Be abejo, ji norėjo ištekėti už jo dėl pinigų,
ir tuomet nužudė jį vestuvių naktį.
- Elgiesi visiškai netinkamai. - Aš nenužudžiau.
- Tikrai ne, Zozo. Prašau. - Žinau.
Taigi, štai kas dabar bus. Paskambinsiu savo geram draugui
šerifui Redonui, Hauviui,
kuris yra gabus ir gražus vyras,
jis žinos, ką daryti.
Izabele.
Ne, prašau. Mane pasodins.
Nemanau, kad tai gera mintis.
Kas vyksta?
Nesu tikras, bet istoriškai, kai turtingi baltaodžiai šnabždasi,
gero nelauk.
Pagalvojome, kad ši nenusakoma tragedija
per kelias ateinančias valandas netaps labiau nusakoma,
todėl prieš pranešdami apie tai valdžiai, turime sutvarkyti
kelis svarbius verslo reikalus.
Kol to nepadarysime, niekas iš čia kojos neiškels.
- Kažin, ar kalėjime man patiks. - Aš tuo pasirūpinsiu.
- Ei. - Aš to nepadariau, Zozo. Nepadariau.
Ne, žinau. Mes viską išsiaiškinsime.
Kaip? Izabelė ir šerifas - draugai.
Ji manęs nekenčia. Visad nekentė.
Klausykit, turime kelias valandas, kol šerifas čia pasirodys, tad galime...
Nežinau.
Ei...
Tiesą sakant, galbūt galiu padėti.
Štai viršelio pavyzdys.
„X“ ŽYMI ŽMOGŽUDYSTĖS VIETĄ
Visi labai džiaugiamės.
Ne, aš irgi labai džiaugiuosi.
Išėjau iš policijos nesulaukusi pensijos,
tad šis reikalas turi pavykti.
Žinoma. Kad jau apie tai prakalbome, kaip sekasi rašyti?
- Gerai sekasi. - Gerai.
Aš ten buvau. Žinau, kas nutiko.
Ir rašydama vis negaliu patikėti, kaip gerai parašiau.
Nuostabu. Norėčiau pamatyti kelis puslapius.
Sekundėlę. Palaukite. Turiu atsiliepti. Valgykit mano kumpį. Juk mokėsit už jį.
Tik pažiūrėk, kas skambina.
Taip, tebeturiu tavo vizitinę.
Taigi, kas gero? Dar viena žmogžudystė?
- Tiesą sakant... - Liaukis. Rimtai?
Nežinau, kuo konkrečiai galėčiau padėti,
nes nebedirbu policijoje.
Dabar rašau knygas.
Taip. Ne, suprantu. Mačiau tavo įrašą instagrame.
Labai spalvingas. Daug negražių žodžių.
Taip, nes esu kieta rašytoja, bliamba.
Be abejo. Bet, supranti, labai gerai, kad tu nebe policininkė,
nes negalime į šį reikalą įtraukti policijos.
Taip, gerai. Taigi, atvykau į vestuves, o jaunikis negyvas.
Ir pagrindinė įtariamoji yra nuotaka, o ji yra Zojos sesuo.
Šūdas, negerai.
Vis dar susitikinėji su Zoja, ką?
Taip. Šį savaitgalį pirmą kartą susitikau su jos tėvais.
Tikėjausi gauti jų palaiminimą, nes...
Dievulėliau. Ketini pasipiršti?
Taip, ketinau.
Bet visas šis savaitgalis - tikra katastrofa.
Jei tik kas galėjo nepavykti, nepavyko.
Ir dar žmogžudystė.
Žinai, ką? Sekundėlę.
Labai atsiprašau, bet turiu lėkti.
- Dar viena žmogžudystė. - Su kuo ten kalbi?
Dieve mano. Dar viena?
Galbūt kitą knygą parašysiu apie ją.
Bet jūs dar neparašėte šitos.
Gerai, jau lekiu.
Parašyk, kur esi, ir viską man papasakok.
Ačiū tau. Taigi, nuotakos vardas - Greisė.
O jos vyras, jaunikis, yra Edgaras... buvo Edgaras, nes jis...
Palauk, nekalbėk. Žinai, turiu procesą.
Noriu išgirsti visą istoriją.
Taigi, klok romantinės komedijos tęsinį.
Tai - ne tęsinys.
Esi vestuvėse, susitinki su tėvais,
vėl žmogžudystė.
Man labai primena tęsinį.
Nesvarbu.
- Visi susirinkome penktadienį. - Leisk spėti.
Praėjusį kartą į mokyklą važiavai visiškai vienas.
Šįkart vyksti į vestuves,
bet Zoja sėdi viename automobilyje su tavimi.
- Taip. Kaip tu... - Tęsinys!
ANIKAS 2: TĘSINYS
Sveiki atvykę, tolimieji keliautojai.
Dieve mano. Ši vieta nuostabi!
Tiesa? Primena Pemberlio dvarą.
O judu gyvensite atskirame namelyje.
Gera vėl tave pamatyti.
Anikai, man labai patiko dvigubas pasimatymas tavo pabėgimo kambaryje.
Roksanai irgi.
- Galėsime kada pakartoti. - Taip.
Nemanau, kad patiktų tą daryti antrą kartą,
nes jau žinau visus atsakymus. Būtų nuobodu.
Taip. Galėsime nuveikti kažką kita.
Taigi, Zoja jums gal jau sakė, daugiausiai dirbu su antikvaru,
bet taip pat užsiimu „nereikalingais mezginiais“,
truputį.
Taigi, šitą numezgiau tau.
Kaip miela.
Kokia miela... Obamos lėlė?
Tai dėkliukas arbatos puodeliui. Ir čia esi tu.
Taip, aha. Taip, ne, dabar matau.
- Nuostabu. - Tu labai mandagus.
Ta proga norėčiau perduoti linkėjimus nuo savo mamos.
Ji norėjo pasitikti, bet dabar užsiėmusi tyla ir alkoholiu.
Gerai. Oficialus supažindinimas.
Mama, tėti, čia Anikas. Anikai, Viviana ir Fengas.
Prašau, vadink mane Skustų ledų karaliumi. Aukščiau nebūna!
Taivanietiškas desertas, tiesa? Zoja man pasakojo.
Primena havajietiškus skustus ledus, tiesa?
Ne. Taivanietiški skusti ledai yra švelnūs ir skanūs.
Havajietiški skusti ledai - aštrūs tarsi peiliai.
Havajietiškų skustų ledų net į klozetą nemesčiau.
Atleiskit.
Anikai, malonu susipažinti.
- Žinok, Bretas mums niekad nepatiko. - Mama.
- Jis - visiškas kvailys. - Tėti.
Galiu užtikrinti, tikrai nesu visiškas kvailys.
- Tavo automobilis juda. - Ką sakei?
- O, ne. Ne. - Mano furgonas!
Ne.
Sudaužei stovintį automobilį?
Čia tai gerai pavarei.
Aš nervinausi. Palikau neutralią pavarą.
Ir tikrai nebuvo juokinga. Jis labai nuliūdo.
Ne. Tikra romantinė komedija. „Vaje, tas kvailelis vėl prisidirbo.“
Visiškai naujas furgonas. Jis sugadintas.
- Kaileri, nufilmuok jį draudimui. - Tuojau.
Sveiki?
- Ne jį, furgoną. - Atleiskit.
Anikai, čia Kaileris, naujasis „Ledų karaliaus“ socmedijos vadybininkas.
Sveikas. Malonu susipažinti. Pametei savo Obamos lėlę.
Ką?
Taigi, taip. Nekokia pradžia.
Bet nusprendžiau per vestuvių išvakarių vakarienę parodyti Zojos tėvams,
kad esu tinkamas jų dukrai.
Deja, kažkodėl mane pasodino
kažkur toli, prie viengungių stalelio su keistuoliais ir buvusiais vaikinais.
Leisk spėti. Tu irgi esi vienas iš Greisės buvusiųjų.
- Ką? - Jai patinka tam tikras tipažas.
Ne, aš čia su Zoja.
Tai tu vienas iš sesers buvusiųjų?
Ne, aš sesers dabartinis.
Galvojau ji atėjo su tuo aukštu gražuoliu.
- Kas jis? - Vyriausiasis pabrolys.
Edgaro verslo partneris.
Vadina save Sebastianu. Turbūt netikras vardas.
Ar ką nors išmanai apie kriptovaliutas?
Žinai, ką? Manau, pamėginsiu persėsti prie kito stalelio.
Edgaras gali pasakyti, kad tas vyrukas tik plepa, bet nieko nedaro.
Jis pažvelgia jam tiesiai į akis ir sako:
„Paskutinis pasiūlymas. Bet jei atsisakysi, dar pasiūlysiu sau.“
Čia tai kietas žaidimas. Man patinka.
Taip, man irgi. Mėgstu pažaisti.
Keistai pasakei,
ir tuomet tavo partnerei teko juoktis, kad užpildytų nejaukią tylą.
Kur tu buvai? Ieškojau tavęs.
Mane pasodino prie viengungių stalelio.
Izabelės, mano mamos, mintis.
Čia - šeimos stalelis. Ar priklausai šiai šeimai?
Nes negirdėjau, kad judu būtumėte susituokę.
Ne. Mes nesusituokę, per se.
- Mes susitikinėjame. - Mes susitikinėjame.
Tuomet pasodinau tave ten, kur ir turi sėdėti.
Gerai. Taigi, dabar jau susipažinai su Izabele.
O čia - Hana, Edgaro sesuo.
- Įvaikinta. - Suprantu.
- Jei taip nori. - Aš...
Anikai, girdėjau, jau spėjai padaryti įspūdį.
Žinoma, automobilis.
Sebastianas. Vyresnis pabrolys, nes Edgaras čia vyriausias.
Aišku.
- Nepabučiuosi? - Jei taip nori.
- Man labai patinka bučiuoti rankas. - Ne. Nieko sau.
Ne. Ne visai...
Fengai, Viviana, tikrai norite, kad jūsų dukra su juo susitikinėtų?
Visi, slėpkite rankas.
Siaučia Rankų maniakas.
Mano rankos labai bijo. Net dreba.
Manau, jau užteks.
Kas norėtų gėrimo?
Kaip įdomu. Taigi, vestuvių išvakarių vakarienė.
Kažkoks gražuoliukas kabina tavo merginą, o tu tuo metu daraisi gėdą.
Žinai, ką man primena?
Žinau. Tęsinį.
Taigi, Hana ką tik mums pasakojo,
kaip užsakė šias nuostabias gėlių dekoracijas.
Taip, visos gėlės, kurias matai, atkeliavo iš keistojo Hanos sodo.
Ir kai kurios iš jų yra psichotropinės.
Anikas supranta, apie ką kalbu.
- Ne, nesuprantu. - Kai rūkai...
- Ne. - Tikrai stebėtina.
Nekviestas svečias - narkomanas.
Ne, tiesą sakant, aš nevartoju narkotikų.
Liaukis.
Nesakau, kad nebandžiau.
Tik nevartoju jų. Suprantat, apie ką aš?
Neieškau jų.
Jis įjungtas? Trumpas pranešimas.
Ar galėtų mėlyno sedano savininkas su sulankstytu bamperiu
išmokti naudotis rankiniu stabdžiu?
Tavo automobilis ir toliau rieda.
Štai jis. Blogiausias metų valetas.
Nelabai juokinga.
Noriu pristatyti ypatingą staigmeną.
Kaip daugelis žinote, Edgaras nepatogiai jaučiasi, kalbėdamas prieš auditoriją.
- Visai ne. - Taigi, jis paprašė manęs,
žmogaus, kurį sunku nutempti nuo scenos,
pristatyti labai ypatingą svečią.
Tai - Greisės giminaitis, kurio ji nematė labai labai ilgai.
Bet Edgaras šiandien norėjo padaryti labai ypatingą dalyką,
tad išnaršė visą prakeiktą mūsų planetą, kad jį surastų.
- Dieve mano, negali būti. - Ką? Kas vyksta?
Ponios ir ponai, jums nuraus stogus.
Greisės dėdė, Fengo brolis Ulisas.
Šdėdė Ulisas!
Šdėdė? Ką tai... Taip. Šmaikštuolis dėdė?
Visi jį taip vadina.
- Eime. - Dieve mano.
Jei leisite, pavargęs keliautojas norėtų pasakyti tostą.
Už mano brangiąją dukterėčią, kurią labai myliu.
Palikau tave prieš daugelį mėnulių, bet žinok štai ką.
Tu ir tavo sesuo visad buvote mano širdyje.
Ir už Edgarą.
Taigi, paprastai, kai koks vienas iš tų be proto turtingų žemės niokotojų
pasirodo ant mano visiems žinomo namų slenksčio, mušuosi su juo,
o ne keliu už jį taurę, bet girdėjau, kad Greisė su juo laiminga.
Bet jei sudaužysi jai širdį,
perrėšiu tau gerklę savo Jemeno durklo ašmenimis.
Juokauju.
- Ar nejuokauju? - Nežinau.
Skitų gentyje Centrinės Azijos stepėse
šeima geria senovinį tradicinį vestuvių...
kumysą.
Tikima, kad jis jaunavedžiams neša sėkmę.
Pirmiausia, nuotaka.
Tai aš. Gerai.
Tiesiog...
- Nieko sau. - Taip.
- Ačiū. Nieko sau. - Nėra už ką.
- O dabar - jaunikis. - Ne, ačiū.
Roksanai nepatinka kvapas,
ir jei taip, man irgi nepatiks.
Bet tai - tradicija.
Išgėręs tapsi mūsų šeimos dalimi.
Žinai, aš išgersiu. Taip.
Tu esi?
Aš Anikas.
Kas yra Anikas?
Aš susitikinėju su Zoja.
Taigi, todėl ir sėdžiu prie pagrindinio stalelio.
Mano vieta čia.
- Tas vyrukas. - Labai gerai.
Anikas gers iš mano rago.
Ką gi. Na...
Iki dugno.
Šdėde, kas tiksliai yra kumysas?
Raugintas kupranugarės pienas.
Kažkokie gabaliukai.
Mama.
O, ne.
Išspjovei kupranugarės pieną ant nuotakos motinos?
Suprantu. Romantinės komedijos linksmybės, ką?
Tęsinys.
Ne, tai šlykštu.
Viskas, ko tikėjausi iš šio savaitgalio - nors truputį patikti tavo tėvams.
Ir ką padariau?
Sumaitojau tavo tėčio furgoną, apvėmiau tavo mamą...
- Dabar pasikeiskim. - Aha.
O dar Greisė padovanojo man nuostabų dėkliuką puodeliui,
kurį aš suvažinėjau.
Ei. Patikėk, tu jiems patiksi.
Jiems visi patinka.
Bretas nepatiko. Jie tą pasakė pirmuoju sakiniu.
Dieve mano. Bretas! Viskas aišku.
Pastebėjai, kad Greisė elgiasi labai keistai?
Nelabai. Bet galbūt jai nesmagu, kad apipyliau tavo mamą kupranugarės pienu.
Ne, pastebėjau jau per mergvakarį.
Ji elgiasi taip, kaip aš prieš savo vestuves su Bretu.
Tarsi žinotų, jog netrukus padarys didžiulę klaidą,
bet neįsivaizduoja, kaip jos išvengti.
Sakai dėl to, kad Edgaras nenorėjo gerti pieno iš tavo dėdės rago?
Nes manau, kad tai buvo geras sprendimas.
Jie visiškai priešingi.
Greisė - romantiška, magiška keistuolė, kuriai patinka senienos,
o Edgaras - keistas technologijų vyrukas,
kuris kasdien eina miegoti 21.30 val. ir laiko keistą driežę.
Žinai, jei žmogus yra truputį keistokas,
nereiškia, kad jis nebus geras sutuoktinis, tiesa?
Pažvelk.
Ar įsivaizduoji mane, sėdintį čia su savo geriausiu chalatu su animės piešinėliu?
- Seksualu. - Ir dar samurajaus kardu, irgi iš animės.
Tik noriu pasakyti, kad tai keista partija Greisei.
Manai, turėčiau su ja pasikalbėti?
- Manau, tu myli savo seserį. - Taip.
Tai gal tiesiog pasidomėk per aplink?
Gerai.
Matei mano telefono įkroviklį? Mamai reikia.
Gal galiu jai paskolinti savo? Gerai?
Taip atsiprašysiu jos
- ir parodysiu, kad galiu būti naudingas? - Žinoma.
Neįsivaizdavau, ką pasakysiu Vivianai.
Tik žinojau, kad turiu kažką pasakyti,
jei noriu išsigelbėti ir gauti jų palaiminimą.
Aš nereaguoju per jautriai. Visad taip sakai. Ne...
- Nusiramink. - Ne. Aš ne...
- Mes nieko neišspręsim... - Žinot, ką?
Klausykit, neleisiu jam sugriauti mūsų šeimos.
Jau per vėlu.
Ne per vėlu. Kai ką dar galime padaryti.
Bet kokie variantai?
Kurių galų?
Anikai?
- Sveiki. - Ką ten veiki?
- Ką girdėjai? - Jis buvo nuogas?
Aš nežinau, kas ten buvo.
Matot, aš tik slėpiausi už krūmų, atskirai...
Aš... Atėjau paduoti jums telefono įkroviklio.
Ir kad jau tą padariau,
grįšiu atgal į namelį ir miegosiu su jūsų dukra.
Ne su. Šalia.
Nes miegame toje pačioje erdvėje, ne...
Ne tai, kad nesame miegoję, nes jau metus esame pora.
Šįvakar to nedarysime.
Ne todėl, kad negalėtume.
Bet tą pasakoti jums atrodo labai nemandagu, tad... Jau eisiu atgal.
Jau...
Tiesiog...
Toliau vyksta visos tos nesąmonės, o tu stengiesi kaip galėdamas,
nes labai myli Zoją.
Taip ir yra. Labai ją myliu.
Dvigubą, dinozauro dydžio. Ir nepamirškit žalumynų.
- Ką? - Paimsiu kai ką užkąsti.
- Tu alkanas? - Ne, man viskas gerai.
Sveika. Kaip laikaisi?
Ketinau padovanoti Edgarui šį dėkliuką per mūsų medaus mėnesį,
bet kadangi jis negyvas,
kaip manai, atrodysiu labiau kalta, jei jį užbaigsiu ar jei neužbaigsiu?
Neįsivaizduoju.
Bet tikrai žinau, kad mes viską išsiaiškinsim.
Anikas jau ėmėsi šio reikalo,
jis padėjo išsiaiškinti, kas nužudė Ksaverą, tad...
- Tikrai? - Taip.
Nėra jokių įrodymų, kad tą padarei tu.
Galėjo būti bet kas.
Taip.
- Netgi tu galėjai tą padaryti. - Ką?
Tau Edgaras nepatiko. Labai aiškiai tą parodei.
O dabar mes nebesam sutuoktiniai.
- Taigi, gavai viską, ko norėjai. - Greise.
Ei. Liaukis!
O, varge.
Rodos, mūsų mergytę kankina per mažas kraujo spaudimas.
Kodėl tu vis dar čia?
Tu čia miegojai?
Nespecialistai ar nespecialistės sakytų, kad tai šokas.
Žinau, ką galvoji. Tai - ne pirmas mano rodeo.
Būtum teisi, jei sakydama „rodeo“ turėtum galvoje žmogžudystę.
Esu „Reddit“ bendruomenės narys.
Į mūsų rankas pateko jau ne vienas toks atvejis.
Padėjome išaiškinti Modesto smaugiką, Bisbio siaubūną,
netgi tą vyruką iš Stenlio Aidaho valstijoje,
kuris, manome, paslėpė savo žmonos kūną sėdmaišyje.
Policija nenori to kapstyti.
Nors tas sėdmaišis fotografijose meta
labai keistos formos šešėlius.
Bet nepažiūrint to, dar viena verdanti byla yra užšaldoma.
Ką gi. Vestuvių diena.
Pasakok viską.
Gerai. Mudu su Zoja anksti atsikėlėme
ir nuėjome į pagrindinį namą pusryčių.
- Imk braškytę. - Labai ačiū.
Štai ir jis. Ponas Jaunikis. Vestuvėms gal kiek per kukliai apsirengęs, ką?
Plaukioju kiekvieną rytą.
Taip. Ne, suprantu. Tik norėjau pajuokauti.
Man patinka juokeliai. Roksanai irgi.
Aišku.
Roksanai patinka Frenkas Kaliendas, o aš dievinu Garisoną Keilorą.
Sveikas, bičiuli.
Sveikutis. Gerai. Prašau, liaukis.
Čia Pulkininkas.
Mano vyro šuo, kuris, kitaip nei mano vyras, atsisako numirti.
Rodos, jis įsikibo į mano kelnių klešnę.
Taip, tiesiog išspirk jį lauk.
- Ne, nespirsiu jo lauk. - Spirk. Išspirk lauk.
Tik tuomet jis ims tave gerbti.
Parodyk, kas čia bosas.
Liaukis, prašau. Tuoj parodysiu, kas čia bosas.
Nė vienas to nenorime, bet...
- Nuspirk jį. - Ką gi!
Nuspyrei šunį?
- Ką? - Nuspyrei tą šunį?
Ne. Ji liepė man tą padaryti.
Kad parodyčiau, kas čia bosas.
Taip man pasakė.
Zozo, man reikia pakalbėti su maisto tiekėjais.
Ar galėtum paimti savo dėdes korėjiečius
ir tetas kines iš motelio?
Ak, na, ketinau padėti Greisei susiruošti.
- Aš galiu. - Nežinau. Tai šeimos reikalas.
Ir jei vairuoji taip, kaip statai automobilį, neturiu tiek...
Tėti, leisk jam. Jis nori.
Man tai būtų didžiulė garbė.
Gerai. Bet medalio tau niekas neduos. Nuvažiuosi į motelį.
Taip, teisingai.
Koks čia kvapas?
Žinot, tai aš. Vis dar atsiduodu tuo senu kupranugarės pienu nuo vakar.
Taigi, žinot, ką? Greitai nubėgsiu į dušą.
Tuomet atvešiu jūsų šeimą ir nenuvilsiu jūsų.
Sveiki?
Anikai, čia tu.
Habari za asubuhi, kaip sakoma suahelių kalba.
Vakar nakvojau po atviru dangumi.
Zoja leido man pasinaudoti dušu.
Tie Kilimanžaro kriokliai labai švarūs, bet šalti kaip ledas.
- Taip. - Galiu nesiprausti, jei tau reikia...
Ne. Taip, ne. Neskubėk.
- Tikrai? - Taip.
Labai didelis dušas.
Ne. Viskas gerai.
- Ką gi. Išeisiu už sekundėlės. - Gerai.
Atleisk man, berniuk Ar čia čiuku čiuku į Čatanugą?
Žinai, ką? Išeinu! Išsimaudysiu vėliau!
Rodos, atvykote apžiūrėti vynuogyno.
Aš Anikas. Zojos vaikinas.
Ne šeimos narys, bet jau beveik. Galbūt.
Truputį moki mandarinų?
Ir korėjietiškai.
Pasimokiau šiam savaitgaliui.
Lipkite, prašau. Nagi.
Man jis patinka.
Anikai!
Ateik, jei nori sužinoti visą tiesą apie tiesą.
Turime išgelbėti Greisę.
Ne. Žinai, apsieisiu.
- Aš jo nepažįstu. - Žinai, ką? Gerai.
Į vynuogyną!
- Ačiū tau. - Nėra už ką.
Sveiki, malonus pone. Ypatingas siuntinys.
Laiku, kaip ir žadėta.
Sveiki! Labas!
Kas tie žmonės?
Nesuprantu, ko klausiate.
Jie - ne mano šeima.
Sakiau „dėdės korėjiečiai ir tetos kinės“.
O čia aiškiai dėdės kinai ir tetos korėjietės.
Ne. Jie buvo prie motelio. Sakė, važiuoja į vynuogyną.
- Kas jūs? - Atvykome į vyno degustaciją.
Kur mano šeima?
Geras kl...
Sveiki, sveikučiai.
Žiūrėkit, ką radau.
Jis tikras gražuolis, tiesa? Mūsų niekas neatvažiavo paimti.
Kuo visko daugiau, tuo smagiau.
Tai Džonis Inglišas vėl tave aplenkė?
Ką darei su tais žmonėmis?
Nugriebiau kelis butelius vyno, padaviau jiems
ir nuvežiau atgal į viešbutį.
Ir jau ketinau lįsti po dušu, kai...
Štai ir jis. Rankų bučiuotojas.
Gerai. Manau, ne taip supratai.
Tiesą sakant, nebučiuoju rankų.
Tik stengiuosi būti žavus. Tai buvo juokelis.
- Tiesą sakant, nesvarbu. - Man irgi.
Edgarui reikia padėti surišti varlytę.
Aš moku surišti varlytę.
Taip. Jaučiau, kad gali turėti tokį sugebėjimą.
Atvyko jūsų asmeninis stilistas.
Anikas.
- Esi matęs kažką panašaus anksčiau? - Ką, rankogalių sąsagas?
Jis turi galvoje mano kriptoraktus.
Čia - keli šimtai milijonų dolerių. Ir jų tik daugėja.
Ar esi kada įkišęs snapą į kriptovaliutas?
Ne. Mano snapas - be jokių kripto dalykėlių.
- Esu pasiruošęs būti surištas. - Gerai. Puiku.
- Ei. - Tu jai patinki.
- Sveikutė. - Aš jai niekad nepatikau.
Nekreipk į jį dėmesio.
Ant stalo stovi medinė dėžutė. Viduje - keli baltojo šokolado gabalėliai.
Ji labai jį mėgsta.
- Duok jai vieną. Sumaitink. - Aha. Gerai. Taip.
Žinot, įdomus faktas apie baltąjį šokoladą:
jis vadinamas šokoladu, bet jame nėra kakavos,
tad išties nereikėtų jo vadinti šokoladu.
Taip. Jis - apsišaukėlis desertas.
Visad taip sakiau.
Žmonės jį pripažįsta tik todėl, kad jis baltas ir žavus.
Šokoladų pasaulio Bernis Madofas.
Tarsi imperialistų įrankis.
Bet Roksana jį mėgsta.
Tai - vienintelis dalykas, kurį ji mėgsta, o aš - ne,
bet noriu, kad ji jaustųsi nepriklausoma.
- Pamaitink ją. - Ką gi.
Ei.
Ima ir praryja visą gabalą, ką?
Paklausyk. Ar yra gražesnis garsas už laimingą driežo kramtymą?
Jei yra, norėčiau jį išgirsti.
Aš jus, ponai, jau paliksiu.
Taip.
Surišiu tą tavo varlytę.
Pažiūrėkim. Gerai.
Štai.
Taigi, ketini pasipiršti Zojai?
Iš kur...
Tiesiog stebėjau.
Atrodai labai įsitempęs Fengo ir Vivianos draugijoje.
Daugiau prakaituoji.
Tavo šypsena spinduliuoja labiau baimę nei džiaugsmą.
Nesunku suprasti.
Planavau pasipiršti šį savaitgalį, bet vis susimaunu.
Ir štai.
Tu man patinki, Anikai.
Manau, galėčiau tau padėti.
Ei!
Dieve mano. Atrodai nuostabiai.
- Ačiū. - Neatspėsi, kas nutiko.
Edgaras pakvietė mane prisidėti prie ceremonijos.
Jis galvoja, jei dalyvausiu ceremonijoje,
parodysiu tavo tėvams, koks atsakingas esu.
Pasakiau Greisei, jog nemanau, kad ji turėtų už jo tekėti.
- Ką padarei? - Mes stipriai susiginčijome,
ir ji paprašė manęs tiesiai pasakyti, ar manau, kad ji turėtų tekėti už Edgaro,
ir aš pasakiau „ne“.
Viskas gerai. Viskas bus gerai.
Kodėl taip pasakei?
Nes ji tikrai neatrodo laiminga.
O dabar ji ant manęs pyksta, ir aš nežinau, ką daryti.
Ar vestuvės vis tiek įvyks?
Žinoma, kad įvyks. Po dešimties minučių.
- Dešimties minučių? - Nereikėjo nieko sakyti.
- Vis dar atsiduodu kumysu? - Kodėl tą padariau?
Nėra laiko dušui. Dalyvausiu ceremonijoje!
Kodėl Zoja patarė seseriai netekėti
prieš pat ceremoniją?
Nežinau. Buvo jau vėlu, neturėjau laiko apie tai galvoti.
Susirinkome šiandien paliudyti
Edgaro ir Greisės santuoką.
Edgaras ir Greisė patikėjo man, pateptajai rabinei
ir registruotai daktarei tik Arizonos valstijoje
priimti šios šventos santuokos įžadus.
Bet pirmiausia norėčiau papasakoti istoriją.
Du gražūs undinai be plaukų plaukia jūra.
- Priplaukia trečias undinas... - Atleiskit, kad vėluoju.
Daug reikalų. Turėjau surišti Edgarui varlytę.
- Koks velnias yra vanduo? - Labai.
Gerai, o dabar atneškite priesaikos dėžę.
Aš tą padarysiu. Edgaras paprašė manęs dalyvauti ceremonijoje.
Taigi, einu. Gerai.
Aš atnešiu dėžutę.
- Kur ta dėžutė? - Štai ten.
Ką reikia su ja daryti?
Uždėk ant mūsų galvų.
Kurių galų?
Edgarui nepatinka viešai kalbėti. Bent jau nepatikdavo.
Taigi, jis nenorėjo sakyti priesaikos visų akivaizdoje.
Turbūt Silicio slėnyje visi tą daro per vestuves.
Kiša galvas į apverstą karstą?
Be to, ji buvo labai sunki.
- Tau pavyks, mielasis. - Ačiū, mieloji.
Sulenk kelius.
Taip. Manau, dabar jau per vėlu.
O dabar - priesaikos dėžė.
Dabar. Taip.
Gerai!
Anikai!
- Ei! - Ne, aš laikau.
- Kiek laiptelių, mieloji? Gerai. - Dar du laipteliai.
- Aha. - Atsargiai. Jis nukris.
Jis kaip arklys.
- Ką gi. Taigi, vienas, du? - Aha.
Gerai. Taip. Gerai.
- Viskas gerai? - Gerai. Aha.
Gerai.
- Kažkas palietė mano ranką! - Tai Greisė.
- Kas? - Greisė.
- Gerai.
- Jau įlindau. - Kai būsi pasiruošęs, Edgarai,
įkišk galvą pro apačią.
Atremsiu tą dėžę į Greisę.
Prašau nenaudoti mano sužadėtinės kaip atramos.
Kad nelabai galiu rinktis.
Ką gi, puiku. Dabar išsitieskite. Ir...
Gražu. Puiku.
- Šūdas! - Kaip garsiai.
Dieve mano. Net ausyse zvimbia.
Ponios ir ponai, priesaikos dėžė.
Žinau, kad esu įstrigęs,
bet, Greise, kai pažvelgiu į tave...
Ta bjauri dėžė buvo tavo mintis?
Ne, tai nebuvo mano mintis, tik turėjau ja pasirūpinti.
Priesaikos baigtos.
Eina šikt.
Ką gi, plačiai šypsokitės. Nuostabu.
Ką gi. Nufotografuokime abi šeimas.
- Taip! - Eime.
Taip manai? Nežinau, ar turėčiau.
Ne, fotografas pakvietė tik šeimas.
Taip. Žinai, ką? Taip. Eik.
Aš prisijungsiu kitoje nuotraukoje.
Gerai. Visi tą galvojame. Aš pasakysiu garsiai.
Gal vieną be driežo?
Anikas jį palaikys.
Nežinau, Edgarai. Tas vyrukas nelabai patikimas.
Verčiau duok Sebastianui.
Tikrai ne. Noriu, kad Anikas ją palaikytų.
Jis stiprus. Ir malonus.
„Yelp“ įvertino jo pabėgimų kambarį kaip vieną geriausių.
Gal jis neneša daug pelno, nėra labai garsus,
bet jis tikrai sudėtingiausias.
- Ačiū. - Ir dar.
Palaikyk ir mano motinos delninę.
- Sakiau, kad jis nepatikimas. - Tėti.
Taip jau yra.
Bent jau tau aš patinku, ką?
Norėtumėte užkandžio?
Nežinau, kas tai.
Primena šuns maistą, uždėtą ant krekerio.
Čia pokė.
Ką tai turėtų reikšti? Klausi, kas aš per paukštis?
Galvoji, kad kalbėjau apie paukštį, bet aš sakiau „pokė“.
Ū la la. Apuokė?
Gerai.
Na, Roksana, mėgsti žuvį?
O, ne.
Roksana.
Roksana. Labukas.
- Roksana. - Ei!
Viskas gerai, bičiuli?
Roksana.
Sveikas, šunyti.
- Anikai? - Sveiki.
Kodėl tu po stalu?
Pametei įspūdingąjį mano žento driežą?
Ne. Aš žaidžiau su ja žaidimą.
Nes ji pasiūlė pažaisti.
Driežų... slėpynes,
driežaslėpynes.
- Ką gi. - Ką?
Jo, visi! Pasidėkit savo šlamštą.
Metas to ilgšio ir jo nuotakos šokiui.
Štai taip.
Jė!
Taip.
Gražu.
Visur išieškojau Roksanos.
Patikėk, visur.
Tik būk gyva.
Greisė su manimi nesikalba. Visiškai ignoruoja.
- Ką darai? - Pamečiau Roksaną.
Visur jos ieškojau.
Baltasis šokoladas - jos mėgstamiausias užkandis. Gal ji įkrito ir paskendo?
- O, ne! - Ei, viskas gerai.
Žiūrėk, Edgaro driežas yra štai ten ant jo peties.
- Kaip tai nutiko, po velnių? - Nežinau.
Buvau užsiėmusi savo reikalais, supranti?
Ei. Ne. Paklausyk.
Neabejoju, kad judvi su Greise įveiksit nesutarimus.
Tau tereikia su ja pasikalbėti.
Mano pamergės kalba.
Ten tik ir kalbu apie tai, kaip ją myliu.
Ji mane išgirs, tiesa?
Taip, nuostabu.
Ir, ei,
tau viskas bus gerai.
Gerai.
Tu, įsibrovėli, narkomane, vagie! Atiduok mano delninę.
Slėpei ją nuo manęs.
Ką? Neslėpiau. Aš ją laikiau.
Ir gerai tą dariau.
Santykiai.
Viena, antra,
ir... bla, bla, bla.
Kam rūpi?
Čia jos kalba?
- Taip. Niekam neįdomu. Aišku? - Nežinau,
ar jai stogas nuvažiavo, ar ji kerštauja,
bet ji visą savaitgalį labai bjauriai elgiasi su Greise.
Nieko negirdėjot. Mhm.
Ne, neplokit. Man nereikia jūsų gailesčio.
Gerai.
O kitą tostą pasakys pirmoji pamergė, kitaip tariant, sesuo,
mano tipo moteris. Zoja!
Pašok vėliau su manimi.
Greise, esi mano sesuo, bet...
Kas čia dabar?
Tęsk.
Bet taip pat esi žymiai daugiau...
nei sesuo. Esi pasitik...
Kas ten triukšmaujate, prašome liautis. Roksanai tai labai nepatinka.
Gerai. Taip, kita kalba.
Na jau. Tikrai galite geriau.
Dabar jau kažkas panašaus.
Taip!
A, taigi.
Ponios, ponai, ropliai.
Kalbu už visus, sakydamas,
kad be galo džiaugiamės, jog suradai žmogų, kuris tave supranta.
kurio dėka tampi geresniu žmogumi, ir kuris dar yra ir labai gražus.
Bet užteks apie mane.
- Viskas gerai? - Suknistas Edgaras.
Ir, prašau, pakelkime taures už laimingą porą.
Už laimingą porą! Į sveikatą!
Nieko sau. Zoja supyko, ką?
Taip. Nežinojau, ką daryti.
Bet vis dar atsidaviau kumysu, tad nuėjau į dušą ir išsiruošiau į vakaro šventę.
Gerai. Neblogai.
Ir nors viskas labai nepavyko,
žinojau, kad jei noriu gauti Zojos tėvų palaiminimą,
tai - paskutinė mano galimybė.
Bet nebus lengva.
- Sveiki. - Labas.
Tik norėjau, a, atsiprašyti.
A-Aš tik labai noriu jums patikti.
Matau.
Žinai, ką man primeni?
Ne, o ką?
Bretą.
Bretą? Aišku. Kuo?
Jis labai norėjo padaryti mums įspūdį.
Labiausiai jam rūpėjo, ką mes galvojame apie jį,
o mes tenorėjome, kad jis rūpintųsi Zoja.
Oi! Tikrai neprimena palaiminimo.
Ne, nelabai.
Jūs visi - blogis!
Kiaurai jus permatau.
Jūs visi esate blogis.
Tu esi blogis.
Ir netgi tas prakeiktas šunėkas...
Gerai. Užteks. Mes jau...
- Aš juo nepasitikiu. - Atsiprašau, mama. Atleisk, tėti, visi.
Kaip matote, mano mylimasis, kaip sakoma, šiek tiek padaugino,
tad mums vakaras jau baigėsi,
- nes jis daro man gėdą. - Geriantis pterodaktilis.
Tik norime pasakyti, kad mes abu labai dėkojame, kad atvykote!
Tai - laimingiausias vakaras mūsų gyvenime, tad...
Pasaulis nė nepastebės ir neprisimins, ką čia kalbame.
Veskit šį vaiką į lovą.
Linkolno žodžiai. Skaitykit knygas!
Geriausia šio vakaro kalba.
Manai, jis žinojo, kad kažkas mėgina jį nužudyti?
Nežinau. Jis buvo tikrai labai girtas.
O tuomet, kitą rytą...
Pabaiga.
Dar ne pabaiga. Padėsiu tau išnarplioti šią žmogžudystę
ir gauti palaiminimą.
Tikrai? Po visko, ką papasakojau, manai, tai įmanoma?
Tu nusipelnei holivudinės pabaigos. Ir aš tau ją parūpinsiu.
Papasakojai visą istoriją,
bet apie vieną žmogų beveik nieko nepasakei - apie nuotaką.
Kuri kaltinama žmogžudyste.
Na, tik...
Tik todėl, kad nemanau, jog Greisė tą padarė.
Ko man nesakai, Anikai?
Gerai jau.
Yra dar keli dalykai.
Bet turi prisiekti, kad nepasakysi Zojai
ar jos tėvams, kad sužinojai tą iš manęs.
Gerai.
Taigi, kai fotografavomės, pamačiau, kad Greisė su Edgaru ginčijasi.
Tuomet pirmojo šokio viduryje...
Turiu eiti.
...Edgaras tiesiog išėjo.
Tuomet grįždamas iš vakaro šventės pastebėjau Greisę prie bibliotekos.
Ji kažką įdėjo į gėrimą.
Ir padavė jį Edgarui.
Anikai! Matei, kaip Greisė užnuodijo Edgaro gėrimą?
Nesu tikras, kad ten buvo nuodai.
Kodėl taip aiškiai girdžiu tavo balsą?
Tu name?
Tai ne namas, o dvaras.
Ir pagal tai, kiek laiptų matau,
čia yra mažiausiai šeši vonios kambariai.
O, šūdas.
Kuo vardu? Nerealiai atrodai.
- Sebastianas. - Travisas.
Anikai! Ką jai papasakojai?
Pasakei, kad Greisė jį nunuodijo?
Ką gi, visi.
Turime lavoną ir krūvą žmonių, su kuriais reikia pasikalbėti,
tad pasilinksminkim.
Paėmiau tau vištienos gabalėlių.
O, ne.
Išvertė Akvilė Katilienė