ВИНОРОБНА САДИБА МІННАУЗІВ
Ого. Тут розкішно.
Напишу сестрі, що ми приїхали. Ага.
Не віриться, що вона нарешті виходить заміж.
Ще й за чоловіка, якому це все належить. О боже.
І не кажи. Молодець, Ґрейс.
Сто відсотків. Вони не дуже давно знайомі...
КОРОЛЬ БІНҐУ
...та я за неї рада.
Правда.
- Он вони. Привіт! - Ого.
Твої мама з татом уже тут. Я не думав, що побачу їх до...
Гей. Я тебе люблю. І батьки теж тебе полюблять.
Хочеться справити добре перше враження.
Воно й буде добре. І знаєш що?
Меґґі всі вихідні буде з Бреттом, тому наше завдання - релакс і розваги.
Так. Я не спітнів? Здається, я сильно пітнію.
Релакс і розваги.
Так!
НЕБЕЗПЕЧНА ВЕЧІРКА
Слухай, я не розумію. Ти його щойно знайшла?
Чи цілу ніч не спала?
Що? Ні. Коли я зайшла в спальню, він уже вирубився сп'яну,
і я просто лягла спати поруч.
О боже. Я спала поруч з ним. О боже.
Мій бідолашний син. Умер уві сні, як і батько.
Як кажуть хопі: «Хай сльози тебе не лякають, вони горе відбивають».
Мовою хопі звучить краще. Там нема рими.
Це недобре. Це погано. Це дуже-дуже погано.
Це дуже погано.
РОКСАНА
Боже, таке гарне волосся. Тепер воно ніколи не випаде.
Краще не гладь тіло померлого.
Чому?
Відійдемо в куточок поговорити? Просто поговорити.
- Так, треба трохи... - Я не тобі.
- Думаю, Едґара вбили. - Що?
- Не можна отак казати, що людину вбили. - А ти глянь.
- Вона мертва. - О боже.
Скажи?
Едґар тупо...
Тобто трагічно, але й тупо вмирає,
і просто так сталося, що його домашня ящірка теж умерла?
Щось я сумніваюся.
Пам'ятаєш: він усі вихідні ділився з нею тим, що їв і пив сам?
Думаю, хтось отруїв Едґара,
а його ящірка теж отруїлася, випадково.
Офігіти. Знов убивство.
Ваша правда. Мого сина отруїли.
- Що? - І його улюблену ящірку Роксану теж.
Їх обох убила Ґрейс.
Що?
- Ні. - Візьміть свої слова назад.
- Як ти смієш? - Я не...
- Саме так ти й сказав, Анік. - Що? Ні, я такого не казав.
Ґрейс познайомилася з моїм синочком усього пів року тому.
Очевидно, що вона одружилася з ним через гроші,
а потім отруїла його в шлюбну ніч.
- Це вже занадто. - Не отруїла.
- Не отруїла, Зозо. Прошу. - Я знаю.
Ось що тепер буде. Я подзвоню близькому другові -
шерифу Ріердону, Гові -
він компетентний, гарний чоловік
і точно знатиме, що робити.
Ізабель.
Ні, будь ласка. Мене посадять.
Не варто йому дзвонити.
Що вони роблять?
Я точно не впевнений, але так склалося, що коли багаті білі люди шепочуться,
це завжди щось недобре.
Я тут поміркувала, і хоч це й невимовна трагедія,
більш вимовною за наступні кілька годин вона не стане.
Тому спершу розберімося з важливими діловими питаннями,
а потім уже повідомимо офіційні органи.
А доти покидати територію нікому не можна.
- В'язниця мене згубить. - Я розберуся.
Зозо, я цього не робила. Не робила.
Я знаю, знаю. Ми щось придумаємо.
Як? Ізабель дружить з шерифом.
Вона мене ненавидить. Завжди ненавиділа.
До приїзду шерифа є кілька годин, тому можна...
Не знаю.
Гей...
Здається, я знаю, як допомогти.
ТОЧКУ ВБИВСТВА ПОЗНАЧЕНО ІКСОМ
Макет обкладинки.
Ми всі дуже схвильовані.
Та я теж схвильована.
Я пішла з поліції ще до пенсії,
тому мені дуже треба, щоб книжка була успішна.
Авжеж. До речі, а як справи з її написанням?
- Добре. - Добре.
Розумієте, я ж там була. Я знаю, що сталося.
Але я її пишу й сама така: «Що?».
Фантастика. Хотілося б прочитати кілька сторінок.
Секунду. Треба відповісти. З'їжте мого бекону. Ви ж за нього платите.
Ти ба, хто вирішив подзвонити.
Ага, в мене лишилася ваша візитка.
Ну, що нового? Може, знов сталося вбивство?
- Власне. - Перестань. Серйозно?
Не знаю, що я можу для тебе зробити,
бо я пішла з поліції.
Тепер я письменниця.
Та я знаю. Бачив ваш пост в інстаграмі.
Дуже яскрава мова. Багато нецензурщини.
Так. Бо ти охерієш, яка я крута письменниця.
Безперечно. Знаєте, навіть добре, що ви вже не коп.
Бо нам не можна звертатись у поліцію.
Розумієте... Словом, я на весіллі, і вмер наречений.
А головна підозра падає на наречену, а вона - сестра Зої.
Чорт, це погано.
Але це значить, що ти й досі із Зої?
Так. І в ці вихідні я познайомився з її батьками.
Сподівався отримати їхнє благословіння, бо...
Божечки. Ти збираєшся освідчитися?
Ну, так. Такий був задум.
Але вихідні вийшли абсолютно провальні.
Усе, що могло піти не так, пішло не так.
А ще й це вбивство.
А знаєш? Зажди секунду.
Мені дуже жаль, але я мушу їхати.
- Знову сталося вбивство. - З ким ви розмовляєте?
О боже. Знов?
Може, другу книжку я напишу про нього.
Але ви ще й першої не написали.
Ну, я їду.
Надішли мені адресу й розказуй усе.
Дякую. Наречену звати Ґрейс.
А її чоловік, наречений, - це Едґар. Ну, був Едґар, бо він...
Чекай, стій. Ти ж знаєш: у мене свій метод.
Мені треба почути всю історію.
Тому давай мені сиквел романтичної комедії від Аніка.
Це не сиквел.
Ти на весіллі, знайомишся з батьками,
і знов стається вбивство.
Як на мене, це - сиквел.
Як скажете.
- Ми приїхали в п'ятницю. - Дай угадаю.
Того разу твоя історія почалася з того, що ти сам їхав у школу.
Тепер ти їдеш на весілля,
але з тобою в машині - Зої.
- Так. Як ви... - Сиквел!
АНІК-2: СИКВЕЛ
Ласкаво просимо, прекрасні мандрівники.
О боже. Тут чудово!
Правда ж? Ніби маєток Пемберлі.
У вас буде окремий будиночок.
Радий знов тебе бачити.
Анік, мені дуже сподобалося наше парне побачення у твоїй квест-кімнаті.
І Роксані теж.
- Треба ще якось сходити. - Так.
Навряд чи мені сподобається вдруге,
я ж уже знаю всі відповіді. Буде нудно.
Так. Можна піти кудись іще.
Можливо, Зої тобі вже казала: моя основна робота - антикваріат,
але ще я трошки займаюся тим, що називаю «непотрібне в'язання».
Додатково до цього.
І я зв'язала для тебе оце.
Як приємно.
Яка мила... лялька-Обама?
Це чохол на чайник. Це ніби як ти.
Так... Ні-ні, я бачу... Тепер я це бачу.
- Дивовижно. - Ти дуже чемний.
До речі, згадав. Мама передає привіт.
Вона хотіла вийти, але зайнята тишею і алкоголем.
Що ж, офіційне знайомство.
Мамо, тату, це Анік. Анік, це Вівіан і Фенґ.
Прошу, називай мене «король бінґу». Головнішого за нього нема!
Це ж тайванський фруктовий лід? Зої мені розповідала.
Він схожий на гавайський фруктовий лід, так?
Ні. Тайванський фруктовий лід ніжний і смачний.
Гавайський фруктовий лід гострий, мов ножі.
Гавайський фруктовий лід я б і в унітаз не кинув.
Вибачте.
Анік, приємно познайомитися.
- Щоб ти знав: Бретта ми ненавиділи. - Мамо.
- Він ідіот. - Тату.
Ну, можу вас запевнити, що я точно не ідіот.
- Твоя машина котиться. - Що-що?
- О ні. Ні. - Мій фургон!
Ні, ні.
Ти потрапив у ДТП на запаркованій машині?
Це смішна фігня.
Я перехвилювався. Лишив машину на нейтралці.
І було не смішно. Він дуже засмутився.
Ні. У ромкомах це смішно. Ну, знаєш: «Ой-ой, цей дурник попав».
Це новенький фургон. Тепер він побитий.
- Кайлере, сфотографуй для страхової. - Зараз.
Що таке?
- Та не його - фургон. - Вибачте.
Анік, це Кайлер, новий менеджер соцмереж «Короля бінґу».
Привіт. Дуже приємно. Випала твоя лялька-Обама.
Моя що?
Ну, отаке. Не дуже добрий початок.
Та я вирішив, що передвесільна вечеря - це мій шанс показати батькам Зої,
що я гідний їхньої дочки.
На жаль, з якоїсь причини
мене посадили окремо, за столом для одинаків і колишніх бойфрендів.
Дай угадаю. Ти теж колишній хлопець Ґрейс.
- Що? - У неї є певний типаж.
Ні. Я разом із Зої.
Тобто ти колись зустрічався з сестрою?
Ні, тепер зустрічаюся з сестрою.
А я подумав, що вона разом з тим високим Аполлоном.
- А хто це? - Це шафер.
Діловий партнер Едґара.
Називає себе Себастіаном. Навряд чи це його справжнє ім'я.
А ти щось знаєш про криптовалюту?
Знаєш що? Я пересяду за інший стіл.
І от Едґар бачить, що цей тип уміє тільки язиком молоти.
Дивиться йому прямо в очі й каже:
«Не подобається - не бери. Та якщо не сподобалося, я все одно заберу».
Оце я розумію: міцна рука. Клас.
Точно, клас. Я й сам люблю, коли в чоловіка міцні руки.
Вийшло незграбно,
і твоїй партнерці довелося засміятися, щоб перекрити тишу.
Де ти був? Я тебе шукала.
Мене посадили за стіл для одинаків.
Це Ізабель посадила, моя мама.
Бо в нас стіл для рідні. Ти - рідня?
Мені ніхто не казав, що ви одружені.
Ні. По суті ми не одружені.
- Ми зустрічаємося. - Так.
Значить, я тебе посадила там, де ти й маєш сидіти.
Що ж, ось ти й познайомився з Ізабель.
А це Ганна, Едґарова сестра.
- Прийомна. - О, ясно.
- Якщо хочеш. - Я б...
Анік, я чув, що ти вже встиг врізатись усім у пам'ять.
Ти про машину.
Себастіан. Шафер, або прекрасна половина Едґара.
Ясно.
- Мені руки не цілуватимеш? - Якщо хочеш.
- Я люблю цілувати руки. - Ні. Ти що.
Та ні...
Фенґ, Вівіан, точно хочете для доньки такого хлопця?
Усі сховайте руки.
Маніяк Руколиз і досі на волі.
Моя боїться. Моя дуже-дуже боїться.
Думаю, досить.
Хто хоче випити?
Як пікантно. Ти на передвесільній вечері.
Гарний чоловік заграє з твоєю дівчиною, поки ти виставляєш себе на посміх.
Знаєш, на що це мені схоже?
Знаю. На сиквел.
Ганна якраз розповідала нам
про цікаві квіткові композиції, які вона зробила.
Так, кожна квітка, яку ти бачиш - з саду химер Ганни.
Деякі квітки, до речі, психотропні.
Анік розуміє, про що я.
- Не розумію. - Він же курив...
- Ні. - Яка несподіванка.
Тип, який підсів за стіл - наркоман.
Ні, насправді я не вживаю наркотиків.
Та перестань.
Я не кажу, що взагалі не вживав.
Просто тепер не вживаю. Розумієте, про що я?
Я не думаю: «Де моя доза?».
Працює? Коротке оголошення.
Чи не міг би власник синього седана з пом'ятим бампером
навчитись користуватися ручним гальмом?
Твоя машина й досі котиться.
Он він. Найгірший паркувальник у світі.
Не дуже смішно.
Зараз буде дуже особливий сюрприз.
Багато хто знає, що Едґар ніяковіє перед публікою.
- Так. - І він попросив мене -
а я готовий стояти перед публікою скільки завгодно -
представити особливого гостя.
Це родич Ґрейс, якого вона дуже-дуже давно не бачила.
Едґар хотів зробити сьогодні щось дуже особливе,
тому прочесав усю планету, щоб його знайти.
- О боже, та невже? - Що? Що це значить?
Леді та джентльмени, зараз від подиву з вас позлітають шкарпетки.
Дядько Ґрейс, брат Фенґа - Уліс.
Радько Уліс!
Радько? Що це... О, так. Радісний дядько?
Так вони його звуть.
- Ходімо. - О боже.
Зробіть утомленому мандрівнику приємне. Тост.
За мою дорогу племінницю, яку я дуже люблю.
Багато води спливло, відколи я тебе покинув, але знай.
Ти, твоя сестра - ви завжди були в моєму серці.
І про Едґара.
Зазвичай, коли такі надміру багаті ґвалтівники матінки Природи
заявляються на мій уявний поріг, я намагаюсь їх провчити,
а не піднімаю за них келих, але з ним моя Ґрейс нібито щаслива.
Та якщо розіб'єш їй серце,
я переріжу тобі горло кривим клинком моєї єменської джамбії.
Я жартую.
- Чи, може, ні? - Я не знаю.
У племені скіфів зі степів Центральної Азії
заведено, щоб сім'я пила древній традиційний весільний...
...кумис.
Вважається, що він принесе молодятам процвітання.
Спершу наречена.
Це я. Добре.
Треба...
- Ух ти. - Так.
- Дякую. Ого. - Нема за що.
- А тепер наречений. - Ні, я не хочу.
Роксана гидує через запах,
а якщо їй не подобається, то й мені не сподобається.
Але ж це традиція.
Коли ти його вип'єш, то станеш частиною нашої сім'ї.
А знаєте, я вип'ю.
А ти хто?
Я Ан... Я Анік.
Що таке «анік»?
Я зустрічаюся з Зої.
Тому й сиджу за головним столом.
Тут моє місце.
- Ну й кадр. - Гаразд.
Анік вип'є з мого рога.
Ну що ж...
До дна.
Радьку, а що таке цей кумис?
Зброджене верблюже молоко.
Він з грудками.
Мама.
О ні.
Ти виплюнув верблюже молоко на маму нареченої?
І не кажіть. Знов типові витівки з романтичних комедій, еге?
Сиквел.
Ні, це огидно.
Від цих вихідних я хотів лише одного: щоб твої батьки мене не зненавиділи.
І що я зробив?
Ударив своєю машиною фургон твого батька, обригав твою маму...
- Міняємося. - Ага.
І Ґрейс подарувала мені такий гарний чохол на чайник,
а я переїхав його машиною.
Чесно, вони тебе не ненавидять.
Вони нікого не ненавидять.
Але ж Бретта ненавиділи. То були буквально перші їхні слова.
О боже. Бретт! Точно.
Ти помітив, як дивно поводиться Ґрейс?
Та ні. Може, вона незадоволена, бо я обплював маму верблюжим молоком?
Ні, на дівочій вечірці я теж це помітила.
Вона поводиться так само, як і я перед одруженням з Бреттом.
Ніби знає, що робить велику помилку,
але не знає, як викрутитися.
Ти так кажеш тому, що Едґар не випив з рога вашого дядька?
Як на мене, рішення було правильне.
Вони ж абсолютно різні.
Ґрейс - романтична, чарівна дивачка, яка любить антикваріат,
а Едґар - незграбний технар,
який щодня лягає спати о 21:30 і має дивну домашню ящірку.
Ну, лише тому, що чоловік трохи незграбний і трохи задрот,
він не стає менш перспективним нареченим, згодна?
Подивися на це.
Тільки уяви, як я собі сиджу у своєму найкращому халаті в стилі аніме.
- Це заводить. - Із самурайським мечем, теж з аніме.
Але він - неочевидний вибір для Ґрейс.
Як думаєш, може, з нею поговорити?
- Ну, думаю, ти любиш сестру. - Так.
Тому, може, просто розвідай, що і як?
Добре.
Ти не бачив мою зарядку для телефона? Мама просила.
Може, я їй дам свою? Так?
Якраз зможу вибачитися
- і показати, що від мене є користь. - Добре.
Я взагалі не знав, що казати Вівіан.
Та я знав, що треба сказати хоч щось,
щоб усе-таки отримати їхнє благословіння.
Я не бурхливо реагую. Ти завжди так кажеш. Ні...
- Заспокойся. - Ні. Я не...
- Це не допоможе... - Знаєш що?
Я не дам йому розколоти нашу родину.
Уже пізно.
Ще не пізно. Ми ще можемо щось зробити.
Які в нас варіанти?
Що за чорт?
Анік?
- Ку-ку. - Що ти тут робиш?
- Що ти чув? - Він був голяка?
Я не знаю, хто то був.
Розумієте, я ховався в кущах окремо...
Та я... Я ніс вам зарядку для телефона.
Я її віддав,
тому я вертаюсь у свій будиночок, де спатиму з вашою дочкою.
Не «з». А поруч.
Бо ми спимо в одному приміщенні, а не...
Я не кажу, що не спали - ми ж пара, ми вже рік як пара.
Та сьогодні не спатимемо.
Хоча могли б.
Та, мабуть, дуже грубо вам таке казати, тому я... беру ці слова назад.
А зараз я...
Та я...
Постійно стається якась навіжена фігня, а ти намагаєшся хоч якось триматися,
бо дуже любиш Зої.
Так і є. Я її дуже люблю.
Подвійний динозаврячий. І якоїсь зелені накидай.
- Що? - Та це я беру щось пожувати.
- Ти голодний? - Та начебто ні.
Гей, як ти?
Хотіла подарувати Едґару цей чохол на наш медовий місяць,
але раз він умер,
що, по-твоєму, сильніше вказує на мою вину: що я його дов'язала чи ні?
Навіть не знаю.
Але знаю, що ми тебе з цього витягнемо, чуєш?
Анік уже над цим працює,
а без нього не вдалося б з'ясувати, хто вбив Ксав'єра, так що...
- Без нього? - Так.
Та й нема доказів, що це ти зробила.
Будь-хто міг його вбити.
Авжеж.
- Навіть ти могла. - Що?
Едґар тобі не подобався. Ти цього й не приховувала.
А тепер ми з ним не одружені.
- Ти отримала, що хотіла. - Ґрейс.
Перестань!
Ой-ой.
Схоже, в нашої дівчинки легке порушення кровообігу.
Чому ти ще тут?
Ти тут спав?
Для неспеціалістів і неспеціалісток у нас є таке слово: шок.
Я знаю, що ти подумала. Це зі мною не вперше.
І ти не помилишся, якщо під «цим» зрозумієш «убивство».
Я член однієї редіт-гільдії.
Ми доклали рук до купи таких справ.
Допомогли розкрити справу Душителя з Модесто, Звіра з Бісбі,
навіть того типа з міста Стенлі в Айдаго -
ми думаємо, він сховав тіло дружини в кріслі-мішку.
- Ого. - Поліція не хоче за це братися.
Хоча на фотографіях крісла-мішка
видно тіні якоїсь дивної форми.
Але попри це холоне ще одна розпечена справа.
Що ж. День весілля.
Розповідай усе.
Ми з Зої рано прокинулися
й пішли в головний будинок снідати.
- А це полуниця. - Дуже тобі дякую.
А ось і він. Містер наречений. Оце так ти вдягнувся на весілля?
У мене ранковий заплив.
Та я знаю. Я просто пожартував.
Жарти я люблю. І Роксана теж.
Добре.
Роксана любить Френка Кальєндо, а я люблю Ґеррісона Кіллора.
Привіт, песику.
Усе. Будь ласка, перестань.
Це Полковник.
Пес мого чоловіка. Тільки той помер, а цей відмовляється.
Він учепився в мої штани.
Просто буцни його.
- Я не буцатиму пса. - Та давай. Буцни його.
Тільки так він тебе поважатиме.
Домінуй над ним.
Прошу, перестань. А то доведеться над тобою домінувати.
Ти цього не хочеш, і я не хочу...
- Буцни його. - Добре!
Ти що, буцнув пса?
- Що? - Ти що, буцнув пса?
Ні. Ну... Це вона мені сказала.
Вона... Я над ним домінував.
Згідно зі вказівками.
Зозо, мені треба поговорити з кейтеринговою компанією.
Можеш забрати своїх корейських дядьків
і китайських тіток з мотелю?
Я хотіла допомогти Ґрейс підготуватися.
- Я можу. - Не знаю. Це сімейна справа.
А якщо ти водиш так само, як паркуєшся, я не витримаю...
Тату, хай з'їздить. Він хоче.
Матиму це за велику честь.
Ти ж не змагаєшся за медаль. Ти їдеш у мотель.
Так, правильно.
Що це за запах?
Та це від мене. Я й досі пахну вчорашнім верблюжим молоком.
Знаєте що? Я швиденько прийму душ.
А потім з'їжджу по ваших родичів. Я вас не підведу.
Хто тут?
Анік, це ти.
...як кажуть суахілі.
Спав сьогодні просто неба.
Зої сказала, що можна сходити в душ.
Водоспади біля Кіліманджаро очищають, але вода в них крижана.
- Ага. - Я можу й не митись, якщо тобі треба...
Ні-ні. Та ні. Не спішіть.
- Точно? - Так.
Душова кабіна дуже простора.
Ні. Не треба.
- Добре. Мені потрібна всього хвилинка. - Добре.
Даруй, хлопчику Це що, «Chattanooga Choo Choo»?
Знаєте що? Я, мабуть, піду! Прийму душ потім!
Ну, хто тут хоче з'їздити на виноградник?
Я Анік, хлопець Зої.
Ще не член сім'ї, але майже. Можливо.
Ви трохи знаєте китайську?
І корейську.
Вивчив кілька фраз.
Сідайте, будь ласка. Їдьмо.
Він мені подобається.
Анік!
Ходімо, якщо хочеш знати справжню правду про правду.
Треба рятувати Ґрейс.
Та ні. Знаєш, щось не хочу.
- Я його не знаю. - А знаєш? Добре.
На виноградник!
- Дякую. - Авжеж.
Вітаю, вельмишановний сер. Спеціальна доставка.
Якраз вчасно, як і обіцяв.
Добрий день! Вітаю!
Хто ці люди?
Щось я не зрозумів запитання.
Це не мої родичі.
Я ж казав «корейські дядьки й китайські тітки».
Видно ж, що це китайські дядьки й корейські тітки.
Ні. Вони чекали біля мотелю. Сказали, що їдуть на виноградник.
- Ви хто такі? - Ми приїхали дегустувати вино.
Де мої родичі?
Слушне за...
Добрий день, здрастуйте.
Гляньте, кого я знайшов.
Правда ж, красунчик? По нас так ніхто й не приїхав.
Більше людей - веселіше свято.
Джонні Інґліш знов утер тобі носа?
А що ти зробив з недородичами?
Стягнув кілька пляшок вина з кухні, дав їх тим людям
і відвіз їх назад.
Я збирався нарешті прийняти душ, аж тут...
Ось ти де. Цілувальник рук.
Ну, все. Ти неправильно зрозумів.
Я насправді не цілую рук.
Просто хотів здатися галантним. То був такий жарт.
- Та мені взагалі байдуже. - Та й мені.
Едґару треба зав'язати метелика.
Я вмію зав'язувати краватки-метелики.
Так. Щось мені підказувало, що ти маєш до цього хист.
Прийшов твій камердинер.
Анік.
- Бачив такі коли-небудь? - Ти про запонки?
Він має на увазі мої криптоключі.
Там кількасот мільйонів доларів. І вартість росте.
Ніколи не пхав рильце в криптовалютне корито?
Ні. Моє рильце не замазане криптою.
- Я готовий зав'язуватися. - Чудово.
- О, привіт. - Ти їй подобаєшся.
- Привіт. - А я їй ніколи не подобався.
Не слухай його.
На столі стоїть дерев'яна шкатулка. У ній шматочки білого шоколаду.
Її улюбленого.
- Дай їй один. Дай їй. - Ага. Добре.
Знаєте, білий шоколад цікавий тим,
що називається шоколадом, але в ньому нема какао,
тому насправді називати його шоколадом не можна.
Так. Це десерт-самозванець.
Я завжди це кажу.
Люди вірять йому, бо він білий і модний.
Це Берні Медофф, тільки десерт.
Інструмент імперіалістів.
Але Роксана його любить.
Він з тих речей, які я не люблю, а вона - так,
але хай почувається самостійною.
- Годуй її. - Добре.
Ти диви, як уминає цю смакоту.
Слухай. Чи є звук солодший, ніж щасливе плямкання ящірки?
Якщо є, то я б залюбки послухав.
Не заважатиму вам, джентльмени.
Ага.
Ну, зав'яжу твою краватку.
Що тут у нас? Отак.
Ну от.
То ти збираєшся освідчитися Зої?
Як ти...
Просто спостерігав.
Ти дуже нервуєшся при Фенґу й Вівіан.
Посилено пітнієш.
Дивно усміхаєшся, ніби тобі скоріше страшно, ніж радісно.
Таку загадку неважко розгадати.
Планував освідчитись у ці вихідні, але я лажаю на кожному кроці.
І... готово.
Ти хороший, Анік.
Можливо, я знаю, як тобі допомогти.
- Це ти. - О боже. У тебе фантастичний вигляд.
- Дякую. - Ніколи не вгадаєш, що сталося.
Едґар попросив мене бути одним зі свідків.
Я візьму участь у церемонії,
і твої батьки побачать, що я надійний.
Я сказала Ґрейс, що не варто.
- Що-що? - Ми сильно посварилися,
вона мене прямо спитала, чи виходити їй за Едґара,
і я сказала, що не варто.
Це не страшно. Усе буде добре.
Чому ти так сказала?
Бо видно, що вона нещасна.
І тепер вона на мене сердиться, а я не знаю, що робити.
А весілля все одно буде?
Авжеж, усе одно буде. Через десять хвилин.
- Десять хвилин? - Дарма я їй це сказала.
- Я ще пахну кумисом? - Нащо я це зробила?
Я не маю часу помитися. Я ж свідок!
Нащо Зої сказала сестрі не одружуватися
якраз перед весіллям?
Не знаю. Я запізнювався й не мав часу про це думати.
Сьогодні ми зібралися, щоб стати свідками одруження
Едґара й Ґрейс.
Ґрейс і Едґар довірили мені, посвяченій у рабини
і зареєстрованій знахарці, - лише в штаті Аризона -
провести церемонію обміну священними шлюбними обітницями.
Але почати я хотіла б із притчі.
Два прекрасні безволосі водяники плавають у морі.
- До них підпливає третій і каже... - Вибачте, що спізнився.
Цілий ранок був дуже зайнятий. Зав'язував Едґару краватку-метелик.
- Що в біса таке «вода»? - Дуже.
Ну а тепер презентація скрині для обітниць.
Це я. Едґар попросив мене взяти участь у церемонії.
Тому це я роблю. Ну, пішов.
Це я зі скринею для обітниць.
- А де скриня для обітниць? - Он вона.
І що мені з нею робити?
Накрий нею наші голови.
Що за чорт?
Едґар дуже не любить виступати перед публікою. Не любив.
І не хотів перед усіма казати свою обітницю.
Нібито в Кремнієвій долині так роблять на весіллях.
Пхають голови в перевернуту догори дриґом труну?
А вона була дуже важка.
- Ти зможеш, котику. - Дякую, кицю.
Зігни ноги.
Ага. Мабуть, уже пізно.
А тепер скриня для обітниць.
Прямо зараз. Так.
Стій!
Анік!
Ні, я тримаю.
- Скільки сходинок, кицю? Ясно. - Ще дві.
- Так. - Обережно. Він падає.
Він як кінь.
- Усе добре. Раз і два? - Так.
Ясно. Ага. Нормально.
- Нормально? - Ага.
Добре.
- Щось сіло на руку! - Це Ґрейс.
- Хто там? - Ґрейс.
- Ясно.
- Я тут. - Якщо готовий, Едґаре,
підлазь під неї.
А я використаю Ґрейс фактично як точку опори.
Не роби з моєї нареченої опори.
У мене небагато альтернатив.
Ну от, чудово. А тепер випростайтеся. І...
Прекрасно. Чудово.
- Бл***! - Дуже гучно.
О боже. У вухах дзвенить.
Леді та джентльмени, скриня для обітниць.
Я знаю, що я впертий,
але, Ґрейс, дивлячись на тебе...
Ця жахлива скриня - твоя ідея?
Ні, не моя. Я лише був за неї відповідальний.
Обітниці проголошено.
Ніхріна собі.
Ну, усміхайтеся. Прекрасно.
Чудово. Може, знімемо обидві сім'ї?
- Так! - Ходімо.
Думаєш, так? Не знаю, чи варто.
Ні, фотограф сказав, лише сім'ї.
Ага. Знаєш що? Ти йди.
Я буду на наступному фото.
Слухайте. Усі про це думають. І я скажу.
Може, хоч одне фото без ящірки?
Анік її потримає.
Не знаю, Едґаре. Якийсь він ненадійний.
Може, хай Себастіан потримає?
Нізащо. Хай Анік тримає.
Він сильний. Він добрий.
Має одну з найкращих квест-кімнат на весь Yelp.
Можливо, не найприбутковішу, не найвідомішу,
зате найзаплутанішу.
- Дякую. - І ще.
Мамин клатч теж можеш потримати.
- Я ж кажу: він ненадійний. - Тату.
Бо так і є.
Ну, хоч тобі я подобаюся. Так?
Бажаєте закуску?
Не знаю, що це таке.
Схоже на собачий корм на крекері.
Це рибні канапе.
Що це значить? Питаєш мене, чи я сидів?
Не знаю, що вам почулося, але я сказав «канапе».
О-ля-ля. Чого б це я сидів у французькій тюрмі?
Ясно.
Роксано, ти любиш рибу?
О ні.
Роксано.
Роксано. Привіт.
Роксано.
У тебе все добре?
Роксано.
Привіт, цуцику.
- Анік? - Гей.
Що ти робиш під столом?
Ти загубив неймовірну ящірку мого зятя?
Ні. Я з нею грався.
Бо вона запропонувала погратися.
Це гра про ящірок і хованки,
називається «ховащірки».
- Увага. - Що?
Усі поставте всю фігню, яку тримаєте, на столи.
Пора станцювати з високим хлопцем і його дружиною.
Поїхали.
Ура!
Так.
Як гарно.
Я шукав Роксану скрізь.
Серйозно, скрізь.
Ти не вмерла. Не вмерла.
Ну, Ґрейс зі мною не розмовляє. Повний ігнор.
- Що ти робиш? - Я загубив Роксану.
Я її вже скрізь шукав.
Вона любить білий шоколад. Що як вона впала й захлинулася?
- О ні! - Усе добре.
Глянь, Едґарова ящірка в нього на плечі.
- Як це в біса сталося? - Не знаю.
У мене своїх проблем вистачає.
Ні. Гей, послухай.
Я впевнений, що ви з Ґрейс помиритеся.
Просто поговори з нею.
Моя промова дружки.
Вона буквальна вся про те, як сильно я її люблю.
Її вона буде змушена вислухати, так?
Так, ідеально.
Слухай,
тобі все вдасться.
Добре.
Ах ти нарік-злодюга, що сідає за чужі столи! Віддавай мій клатч.
Сховав його від мене.
Що? Я його не ховав. Я його тримав.
І непогано впорався.
Стосунки.
Є одні, є другі,
і... ля-ля-ля.
Та кого це турбує?
Це така в неї промова?
- Ага. Нікого. Ясно? - Не знаю,
чи в неї клепки розсохлися, чи вона мститься,
але вона всі вихідні ображає Ґрейс.
Ви все пропустили.
Не треба оплесків. Не треба мене жаліти.
Ясно.
Наступний тост виголосить дружка, за сумісництвом сестра,
а ще однозначно мій типаж. Зої!
Я з тобою ще потанцюю.
Ґрейс, ти моя сестра, але ти...
Що це таке?
Продовжуй.
Але ти набагато...
...сестра. Ти впев...
Хто це робить? Будь ласка, перестаньте. Роксані не подобається.
Чудово. Наступна промова.
Та ви що? Оце й усе?
Оце вже краще.
Так!
Чудово.
Леді, джентльмени, рептилії.
Скажу від імені всіх присутніх:
ми надзвичайно раді, що ти знайшов людину, яка справді тебе розуміє,
робить тебе кращим, а при цьому ще й така приваблива.
Але досить уже про мене.
- Гей, ти як? - Довбаний Едґар.
Прошу вас підняти тост за щасливу пару.
За щасливу пару! Будьмо!
Ого. То Зої розсердилася?
Так. Я не знав, що робити.
Я ще пахнув кумисом, тому прийняв душ і пішов на післявесільну вечірку.
Добре. Було непогано.
І хоч усе пішло не так, як треба,
я знав: якщо хочу отримати благословіння батьків Зої,
то це був мій останній шанс.
Але щоб мені не було легко.
Я хотів вибачитися.
Я просто дуже хочу вам сподобатися.
Я бачу.
Знаєш, кого ти мені нагадуєш?
Ні. Кого?
Бретта.
Бретта? Ясно. І чим саме?
Він завжди намагався нас вразити.
Так переживав про те, що ми про нього думали.
А ми лише хотіли, щоб він піклувався про Зої.
Ай-яй! Це не благословіння.
Не воно.
Ви всі дияволи!
Я вас бачу.
Ви всі дияволи.
Ти диявол.
І навіть той стрибучий цербер...
Ну все. Годі. Ходімо...
- Я йому не довіряю. - Вибачте, мамо, тату. Усі вибачте.
Як ви зрозуміли, мій коханий «набрався до чортиків», як то кажуть,
тому ми вже підемо відпочивати,
- бо він мене соромить. - Питущий птеродактиль.
Хочемо разом подякувати вам, що прийшли!
Це найщасливіший вечір у нашому житті...
Світ навряд чи зауважить чи запам'ятає сказані тут слова.
Відведу дитину спати.
Лінкольн. Читайте книжки!
Найкраща промова за сьогодні.
Може, він знав, що хтось хотів його вбити?
Не знаю. Він був дуже п'яний.
А на ранок...
Кінець.
Не кінець. Я допоможу тобі розкрити це вбивство
й отримати благословіння.
Серйозно? Думаєте, це можливо - після всього, що я розповів?
Ти заслуговуєш на фінал, як у Голлівуді. І я його організую.
Але ти розповів усю історію,
і єдина людина, яку ти майже не згадував, - це наречена.
Яку звинувачують у вбивстві.
Ну, просто...
Просто я дуже сумніваюся, що це зробила Ґрейс.
Чого ти мені не кажеш, Анік?
Ну, добре.
Є кілька моментів.
Тільки покляніться, що не скажете ні Зої,
ні її батькам, що почули це від мене.
Добре.
Я бачив, як під час фотосесії Ґрейс і Едґар сперечалися.
Потім посеред першого танцю...
Я мушу йти.
...Едґар просто пішов геть.
А коли я йшов на вечірку, то бачив Ґрейс біля бібліотеки.
Вона щось сипала в склянку з алкоголем.
Яку потім дала Едґару.
Анік! Ти бачив, як Ґрейс підсипала отруту в Едґарову склянку?
Я точно не знаю, чи то була отрута.
Чому у вас такий гучний голос?
Ви вже в будинку?
Це не будинок. Це маєток.
А судячи з кількості сходів,
тут точно мінімум шість ванних кімнат.
Ой, бл***.
Як тебе звуть? Ти апетитний.
- Себастіан. - Тревіс.
Анік! Що ти їй розказав?
Ти сказав, що Ґрейс його отруїла?
Слухайте сюди.
У нас є труп і хтозна-скільки людей, яких треба допитати.
Буде цікаво.
Я купила тобі нагетсів.
О ні.
Переклад субтитрів: Ольга Сушицька