Atleisk, sakai, kad vakar vakare Greisė kažką įbėrė į Edgaro gėrimą?
Zoja, kas ši moteris?
Ji - detektyvė Daner.
Ji padėjo išteisinti Aniką, kai jį apkaltino nužudžius Ksaverą.
- Neteisingai. - Taip.
Ji gali padėti.
Maniau, mes susitarėme. Kol kas - jokios policijos.
Nesijaudink, mėlynaki. Aš nebedirbu policijoje.
Anikas paprašė manęs atvažiuoti
ir diskretiškai į viską pažiūrėti dar prieš pasirodant farams.
Farams?
Klausykite, vestuvės sukelia labai įvairių jausmų.
Apie meilę, apie pinigus. Šeimą.
Ir tie jausmai priverčia žmones padaryti tai, ko paprastai jie nedarytų.
Netgi nužudyti.
Tad norėčiau pakalbėti su kiekvienu iš jūsų
ir išgirsti jūsų versijas apie tai, kas nutiko šį savaitgalį.
Vadinu tai jūsų asmeniniais filmais.
- Visi esame savo filmų žvaigždės. - Ei,
kodėl pasakei jai, kad Greisė kažką įbėrė į Edgaro gėrimą?
Nes įbėrė. Aš mačiau.
Taip, bet pakvietėme Daner, kad ji padėtų mums įrodyti, jog Greisė nekalta, tiesa?
Taip.
- Vienodai mąstom? - Vienodai mąstom.
Gerai. Greise, pradėsiu nuo tavęs.
Ei. Kad visiems būtų aišku,
pakartosiu - l-labai reikia, kad įrodytum Greisės nekaltumą.
Nori pasakyti, jums reikia, kad išsiaiškinčiau, kas tikrasis žudikas?
Būtent. Gerai. Taigi, vienodai mąstom.
Palauk.
- Kas? - Eisi su manimi, gudragalvi.
- Tikrai? - Ksavero atvejį išnarpliojome drauge.
Mes - partneriai.
Jei tik būsiu naudingas.
- Eime. - Taip.
Pirmiausia, užjaučiu dėl netekties.
Bet Dieve mano, tos vestuvių nuotraukos bus nuostabios.
Ta suknelė tau neįtikėtinai tinka, tobula.
Ačiū.
Žinot, ji senovinė. Pati ją atnaujinau.
Ir man ji labai patinka.
Klausykit, aš nenužudžiau savo vyro, aišku?
Aš nebėriau nuodų į jo gėrimą.
- Aš tik... - Tuk tuk.
Tik norėjau užnešti šitą, nes Greisei dažnai būna šalta.
Tik padėsiu ir išeisiu.
Nebent norėtum, kad pasilikčiau?
- Manau, tu nori pasilikti. - Tiesą sakant, noriu.
- Viskas gerai, ar ne? Jei liksiu? - Manau, taip.
Žinot, kuo daugiau, tuo smagiau.
Aha. Taigi, Greise, kaip judu susipažinote?
Gana neseniai, tiesa?
Susipažinome... prieš šešis mėnesius.
Buvau ką tik išsiskyrusi su vaikinu, kuris vogė mano apatinius.
- Travisas. Kalbi apie Travisą? - Nustebsi, bet ne.
Taip, Greisei nelabai sekasi meilės reikaluose.
Ne, man patinka būti įsimylėjusiai.
Tik niekaip neradau tinkamo žmogaus.
Na, kol nesutikau Edgaro.
Jis - mano tipo.
Berniukiškai gražus, truputį keistas.
GREISĖ
Buvau darbe. Turiu antikvariatą.
Ne visai. Tai - patalpos didesniame pastate.
Šiaip ar taip, restauravau šią gražią XIX a. lėlę, ir...
Laba diena, panele. Ieškau...
Atleiskite, pone. Aš tik... Nesitikėjau driežo.
Atleiskite.
Aš nesitikėjau, kad šauksite.
Ieškau senovinės rašomosios mašinėlės.
O, taip.
Gal galiu paklausti, ji bus reikalinga jums ar jūsų draugui?
Roksanai?
Ne, ji turbūt nesinaudos rašomąja mašinėle.
Nes jai labiau patinka rašyti rašalu?
Jūs juokaujate.
Man patinka juokeliai.
Jis buvo keistas, bet kažkuo žavus.
Jei nesupyksite, gal galiu paklausti, kam ją naudosite?
Tai - dovana mano brangiai seseriai,
kuri mėgsta senovinius daikčiukus.
Taip.
O mane labiau žavi ateities daikčiukai. Technologijos ir panašiai.
Šie daikčiukai žymiai vertingesni už bet kokius ekranus.
Priklausote amišams ar jums nepatinka patogumai?
Tik pažvelkite.
Ji kalba.
Ji džiugins jus, kai rašysite kitą savo romaną arba...
laišką savo meilei.
Ir kai baigsite,
išimsite jį,
kaip išėmėte tuos žodžius iš savo širdies ir laikysite...
savo rankose.
Rodos, laukia reikalai.
Atsilyginsiu ir keliausiu.
Suprantu, gal kiek įžūlu,
bet norėčiau paprašyti jūsų eiti su manimi
į mano sesers gimtadienio šventę rytoj vakare.
Matot, mano driežei, jūs, rodos, patinkate,
nenorėčiau jos nuvilti.
Ir aš nenorėčiau.
Na...
Buvo labai netikėta.
Apie jį nežinojau nieko, tik vardą, užrašytą ant vizitinės kortelės.
Ponas Edgaras Minousas su viešnia.
Nebuvau buvusi tokiame vakarėlyje.
Ar tos damos rodo į mus?
Bijau, kad taip.
Kas tu?
Tu nepagūglinai?
Kodėl, po perkūnėliais, turėjau gūglinti?
Kokia tu užburiančiai keista mergina.
Atleiskite. Greise, atsiprašau. Suprantu, jog kalbatės,
bet labai džiaugiuosi, kad būsime pažįstamos.
Mes tapsime geriausiomis draugėmis!
Jūs turbūt Edgaro sesuo.
- Įvaikinta. - Įvaikinta.
- Taip. Eime su manimi. - Gerai.
Taigi, judu sukėlėte nemažai šurmulio.
Geltonoji spauda, „Greita kompanija“,
pavadino Edgarą geidžiamiausiu viengungiu Silicio slėnyje.
Tai tos besišnabždančios moterys man pavydi?
Jos išties pyksta. Alio?
Nenuvilkime jų.
Taip.
Geidžiamiausias slėnio viengungi.
Ar suteiksite man garbės su jumis pašokti?
Ne, aš nemoku šokti.
Kai paskutinį kartą šokau viešumoje,
pastorius pamanė, kad aš apsėstas ir reikia egzorcizmo.
Nejaukiai jaučiuosi būdama dėmesio centre,
- jau ir taip visko per daug. - Suprantu.
Sugalvojau.
Eisime tiesiai prie šokančių.
Štai. Čia nieko nėra.
Dabar galėsime pašokti.
Nebuvau sutikęs tokio žmogaus.
Aš irgi.
Kokį šokį šoksime?
Gal „Netekėjusias mergeles“?
O gal „Kareivėlį“?
O gal
pamokysiu tave banguoti?
Greise, nemanau, kad mano kūnas sugebėtų kažką tokio.
Roksana labai mėgsta šokius, bet tik stebėti.
Tuomet duokime peno Roksanos akims.
Ateik.
Taigi, svarbiausia yra per daug negalvoti.
Įsiklausyk į savo kūną.
Taip.
Visai gražu.
- Taip. - Taip.
- Greise. - Taip?
Kas tu?
Aš jau tuoj imsiu suktis.
- Neblogai. - Nuostabu.
Jaučiuosi kaip tikras šelmis.
- Dabar paimk mano ranką. - Taip.
Paprastai nedarau to, ko nenoriu daryti.
Manau, mes abu tokie.
Šūdas. Taip.
Atleiskite, pone.
Tačiau jūsų laukia skubus reikalas.
Turiu eiti.
Roksana.
Dar nebuvau jo tokio matęs.
Tu jį sužavėjai.
Žinoma, vos grįžusi namo pagūglinau apie jį.
Edgaras Minousas, technologijų gigantas.
Staiga tapau jo pasaulio dalimi.
Jis netgi panoro pristatyti mane savo motinai.
Įspėjo, kad ji - sudėtingas žmogus.
Atsiprašome, kad vėluojame, motina.
Mūsų vairuotojas padaugino vaistų nuo kosulio, tad sunkiai orientavosi.
Taigi, štai ta mergina, dėl kurios mano sūnus pametė galvą.
Malonu susipažinti, Geile.
Aš Greisė.
Ką pasakei?
Juk sakiau tau, kad jos vardas Greisė.
Kodėl pasakei kitą?
Nes tokia moteris kaip ji man labiau primena Geilę.
Greisės vardas reiškia gražią moterį, žinančią, ko nori,
ir aistringai mylinčią gyvenimą.
Aš atsiprašau.
Po tėvo mirties motina lengvai sutrikusi.
Aš nesutrikusi ir tikrai ne lengvai.
Be to, aš nesutrikusi.
Ir ji nueina.
Atleisk.
Daugelis vyrų, su kuriais susitikinėjau, bijojo savo motinų,
bet dėl to, kaip mane apgynė Edgaras, buvau laiminga iki dangaus.
Žiūrėk, daugiau nei 40 vynuogių.
Žinoma, jis daug dirbo.
MINOUSAI
Bet kai jo nebūdavo, aš leisdavau laiką su Hana.
Buvo tikrai nuostabu.
Greise, man reikia...
Ne!
Ne, Greise.
Ką darai? Mes kiaurai peršlapsime.
Greise.
Per kelis pastaruosius mėnesius tu mane labai pakeitei.
Dabar „Greita kompanija“ klausia dėl kito mėnesio Geidžiamiausio viengungio,
ir aš labai norėčiau nebebūti tame sąraše.
Nesuprantu.
Ar tekėsi už manęs?
Ar tai reiškia „taip“?
Edgaras nenorėjo ilgų sužadėtuvių,
tad turėjome greitai viską suplanuoti.
Bet mūsų šeimos gyveno skirtinguose pasauliuose, tad buvo įtampos.
Skaniai atrodo.
Tai - aromatinis mišinys.
Bon appétit.
Greise, bijau, būsiu tas, kuris nuolat nukniaukia tavo sužadėtinį.
Edgarai, lėktuvas jau laukia.
Nukniaukti reiškia paimti.
Nieko baisaus.
Tikra tiesa.
Nebūsiu kelias savaites. Štai mano išvykos maršrutas.
Aš jumis visais besąlygiškai pasitikiu.
IŠVYKA
Labai gerai. Mano sūnus nori, kad vestuvės vyktų čia, vynuogyne.
Tai bus metų įvykis.
Tikrai netaupysime.
Manau, bus galima dar kartą panaudoti gėles
iš vestuvių išvakarių vakarienės.
Puiki mintis.
Gal ir vyną keliskart panaudokime?
Vaikščiokime ir spjaudykime jį iš burnos į burną.
Būtų puiku, jei Hana pasirūpintų gėlėmis.
Man būtų garbė.
Atleiskit.
Visuomet įsivaizdavau, kad mano vestuvės bus nedidelės.
Artimų žmonių apsuptyje.
Nesuprantu, apie ką kalbi.
Ledi Izabele, kad jau esu Skustų ledų karalius...
Bijau, finansiškai mes nesame tokie stiprūs, kaip jūs, Minousai.
Nesijaudinkit. Mes už viską sumokėsime, kaip visuomet.
Valio!
Kalbame ne tik apie išlaidas.
Tai - Greisės vestuvės.
Būtų nuostabu, nes čia bus mano mylimi žmonės.
Tebūnie tai didelės vestuvės, ledi Izabele.
Bet tuomet desertui patieksime mano tėvo skustus ledus.
Ką...
Labai gerai.
Jūs nesigailėsite, miledi.
Jūs žinote, kad valgote oro gaiviklį?
Reikalai judėjo į priekį,
ir Edgaras pasiūlė surengti mergvakarį jo šeimos vasarnamyje.
Labai dėl tavęs džiaugiuosi, sesute.
Prisipažinsiu, jau buvau ėmusi bijoti, kad nerasi sau tinkamo.
Ką gi. Žinau, mano buvusieji - tikra niekšų galerija,
bet supratau, kad Edgaras bus kitoks
tą sekundę, kai jis nuskraidino mane į Amsterdamą papietauti.
Kaip romantiška.
Bet, žinoma, jo verslo susitikimas užsitęsė,
tad išties ten su juo nepasimačiau.
Nepasimatei?
Ne, bet pasivaikščiojau palei kanalus buvo labai gražu.
O kai grįžau namo, Edgaras viską atpirko,
nusivesdamas į privačią verslo vakarienę savo jachtoje.
Bet tu juk nemėgsti laivų. Tave kankina jūros liga.
Na, taip, kelias dienas pragulėjau lovoje,
bet Edgaras atsiuntė asmeninį virėją, kad išvirtų man sriubos.
- Neatnešė sriubos pats? - Ne, na...
Jo laukė labai pelningas kriptovaliutų sandoris,
atėmęs daugybę jo laiko.
Bet nesvarbu. Kai susituoksime, viskas bus tobula.
Manai, santuoka išspręs tavo problemas?
Sesut.
Paprašysiu liautis projektuoti savo nelaimingą santuoką
su tuo mulkiu Bretu ant manosios.
Nieko panašaus nedarau.
Pasakoji, koks jis rūpestingas, tik jo niekad nėra šalia.
Kodėl tu visad tokia žiauri?
Nes tau taip patinka pati meilės idėja,
jog nė nematai, kad su Edgaru nesi laiminga.
Ar tu jį tikrai myli, ar tave apakino jo statusas?
Aš taip nesakiau.
Leidai suprasti.
Aš tik paklausiau, ar tikrai jautiesi laiminga,
ar tik jauti, kad turėtum būti laiminga.
Tikrai negražu to klausti per mergvakarį.
Aš dėl tavęs jaudinausi.
Liaukis jaudintis!
Leisk man pasirinkti pačiai.
Leidau ir žiūrėk, kuo viskas baigėsi.
Gerai.
Zoja, tu, aš ir Anikas trumpai pasitarkime koridoriuje.
Taip, manau, gerai, tad...
- Tuojau grįšim. Minutėlę. - Gerai.
- Ne tą turėjau galvoje. - Taip, suprantu.
Negali likti. Esi per daug įsijautusi.
Niekur aš neisiu. Ji - mano sesuo.
Tai tiesa. Ji - jos sesuo.
Tik noriu pasakyti, kad Zojos talentą verčiau panaudokime kitur.
Taip.
Aha. Tai irgi tiesa.
Nes galbūt...
Kol mes čia klausysim visų parodymų,
reikia, kad kas nors čia ieškotų užuominų.
Gerai. Žinot, ką? Puiku.
Atliksiu savo tyrimą ir surasiu tikrų įrodymų,
geresnių, nei tie, kuriuos suras kas nors kitas.
Būtų puiku.
Manau, ji supyko.
Seserys, ką?
Taip. Ji tik rūpinasi manimi.
Ir man tikrai šaltoka. Tad taip.
Nors mergvakaryje ji tikrai sugadino man nuotaiką.
Bet Hana buvo šalia ir mane paguodė.
Tu verki dėl to, kad tavo sesuo teisi, ar dėl to, kad klysta?
Nežinau.
Edgaras tikrai buvo labai užsiėmęs, bet...
Aš žinau, kad jis nori būti su manimi.
O tu ko nori?
Turėjau daug laiko apie tai pagalvoti,
nes Edgaro nebepamačiau iki pat vestuvių savaitgalio.
Štai kur tu, mano atsiskyrėle.
Užsimušdamas tavęs ieškojau. Svečiai jau renkasi.
Eime jų pasitikti?
Pameni, kai pirmą kartą įsimylėjome?
Šokdami terasoje, be triukšmo, tik mudu?
Taip.
Būtent taip aš norėčiau susituokti.
Pala, siūlai mums slapta pabėgti?
Matai, mano sesers vestuvės buvo labai prašmatnios.
„Briedžių ložėje“,
visa tai kainavo kalną pinigų.
Bet jų santuoka buvo visiška katastrofa,
todėl norėjau, kad mūsų vestuvės būtų skirtos tik mums.
Būtų labai romantiška, tiesa?
Greise, sutinku. Blogiausia vestuvių dalis yra svečiai.
Bet jie jau ima rinktis, viskas jau prasidėjo.
Dabar jau nieko nebepakeisime.
Bet, pažadu, ši diena bus skirta mudviem.
Turiu tau dovanėlę.
Vestuvių dovana?
Miledi.
Priešvedybinė sutartis?
Ribų ritinys.
Pripažink, ji nė nekvepia romantika.
Bet išsprendžia visus finansinius klausimus ir palieka tik meilę.
Nelieka jokių minusų, tik Minousai.
Man patinka juokeliai.
Galiu pasirašyti pirmadienį?
Na, tuomet tai bus povedybinė sutartis.
Bet gerai.
Neįsivaizduoju, kas pasikeis nuo dabar iki pirmadienio.
Atsisakė pasirašyti priešvedy...
Aš neatsisakiau... Gal galite nerašyti „atsisakė“?
Nes būčiau pasirašiusi ją pirmadienį, jei Edgaras nebūtų...
Klausykit, aš tik nusiminiau.
Ir buvau teisi. Reikėjo mums pabėgti.
Nes ta vestuvių išvakarių vakarienė buvo visiška katastrofa.
Izabelė buvo ne sunkiai, bet visiškai nepakenčiama.
Tai nepriimtina. Geilė? Kas yra Geilė?
Mama, kas nutiko?
Ji arba nežino tavo vardo, arba tyčia blogai užrašė.
EDGARO IR GEILĖS VESTUVĖS
Geilė. Vėl.
Motin, kaip galėjai?
Tik pažiūrėkit, kaip visi nusiminė.
Geilė, Greisė... Tai tik popiergalis, kuriuo visi valysis savo purvinas burnas.
Pinigų jai gal ir netrūksta, bet mandagumo - labai.
Aš atsiprašau.
Prieš kelias savaites ji nusipirko energinio gėrimo
ir tapo nesava. Paprašysiu gyd. Šulkino ją apžiūrėti.
Jai tikrai kažkas negerai.
Taip.
Staiga pamačiau savo seną gerbėją.
- Gera tave matyti. - Panele Greise.
Esi tokia pat žavi, kaip tą dieną...
Tą dieną, kai sudaužei man širdį.
Travisai. Tu atvažiavai?
Su didžiuliu džiaugsmu prisimenu laikus, kai buvome kartu.
Tiesą sakant,
visus savo buvusius pakviečiau tik iš mandagumo.
Turiu pasakyti, tikėjausi, kad susiprasi.
Susipratau.
Pypt.
Kaip žinia, Sebastianas atskleidė Edgaro vestuvinę dovaną.
Šdėdė Ulisas.
Sveiki, šėliotojai!
- Šdėde Ulisai! - Šdėde Ulisai!
Tas savaites, kai buvai užsiėmusi vestuvių planavimu,
ieškojau jo.
Žinojau, kaip tau svarbu, kad jis būtų čia.
Tai tu nesidžiaugei dėl Šdėdės?
- Džiaugiausi. - Jis juk labai pasistengė, ar ne?
Ne, tikrai pasistengė. Tik mieliau būčiau praleidusi tas savaites su juo.
- Žudikė! - Dieve mano.
Žudikai visuomet grįžta į nusikaltimo vietą.
Tu irgi esi nusikaltimo vietoje, Travisai.
O, šūdas. Negerai.
Gerai, nesvarbu. Einu rinkti įkalčių.
Man patinka tavo ryžtas.
Nes ir aš toks pat.
Tau manęs ten tikrai prireiks. Aš kietas.
- Turi dar pirštinių? - Slidžių sandėliuke.
Taigi, dabar turiu pasakyti, kad Edgaras labai rūpinosi savo kūnu.
Jis planavo gyventi iki 140 metų
ir tuomet perkelti savo gyvenimo šaltinį į debesį ar panašiai.
Mano gyvybinės funkcijos nerimsta. Metas miegoti.
Ne, vakarėlis dar nesibaigė.
Tai mūsų vestuvių savaitgalis.
Vadinasi, likusį gyvenimą praleisime drauge.
Ir aš noriu, kad tas gyvenimas būtų kuo ilgesnis,
tad jei eisiu miegoti visuomet tuo pačiu metu, taip ir bus.
Turiu pailsėti. Kaip pelėda arba virtuvės kombainas.
Matai? Jau nebesugebu gerai palyginti.
Labanakt, mano meile.
Mergvakaryje Zoja manęs paklausė, ar aš laiminga.
Artėjant vestuvių rytui, nebuvau tuo tikra.
Turiu tau dovaną.
Šį plaukų segtuką segėjo visos Minousų nuotakos nuo Pilietinio karo laikų.
Tikiuosi, tu irgi.
- Tai šlykštu. - Tai neįkainojama.
- Greise, tu neprivalai jo segėti. - Taip, privalo.
- Ne, neprivalo... - Aš jį segėsiu.
Priešvedybinė sutartis.
Kodėl jos nepasirašei? Pasirašyk prieš ištekėdama už mano sūnaus.
Pala. Kas čia?
Narkotikai mano namuose?
Tai „Aderalis“. Žvalumui palaikyti.
Galiu paimti?
Žinoma.
Kokia keista ir siaubinga moteris.
Kas?
Nieko.
Įsekime tą neįkainojamą segtuką tau į plaukus,
kad galėtum tapti viena iš Minousų.
- Tu nemanai, kad turėčiau už jo tekėti. - Aš taip nesakiau.
- Bet nori pasakyti. - Tikrai nenoriu.
Pirmyn. Sakyk.
Pasakyk, kaip išties jautiesi.
Gerai jau. Nemanau, kad turėtum už jo tekėti.
Matai, taip ir žinojau.
Jei su juo nesijauti laiminga iki dangaus.
Žinai, ką matau?
Jis dievina technologijas, o tau nepatinka niekas po 1985 metų.
Jis eina miegoti kaip darželinukas, o tu esi pelėda.
Ir, girdėjau, uždarei savo antikvariatą, nors jį dievinai.
Tik laikinai. Iki vestuvių.
Bijau, kad atidavei jam dalį savo gyvenimo, o jis to paties nepadarė.
Ir...
Noriu, kad turėtum daugiau nei tai.
Buvau sukrėsta.
Išsigandau, kad Zoja neklydo dėl manęs. Dėl Edgaro.
Ir tuomet tu uždėjai priesaikos dėžę mums ant galvų.
Nuostabu, tiesa? Tik mudviejų galvos dėžėje.
„Mano brangiausioji Greise.“
- „Tu tobulai įsiliejai į mano gyvenimą...“ - Ne...
Ką darai?
Per pirmąjį mūsų pasimatymą sakei, kad pasijautei visai kitu žmogumi.
Bėda, jog apie save nelabai galiu tą pasakyti.
Bet aš to noriu. Be galo.
Neskaityk, tiesiog pasakyk, kaip jautiesi.
Iš širdies.
Greise. Žinau, kad turiu tam tikrų savybių.
Esu keistas.
Maniau, kad gilioje senatvėje laiką leisiu vienas, dėliodamas dėliones.
Bet dabar tu esi vienintelė dėlionė, kurią noriu sudėlioti.
Dėl tavęs aš noriu pasikeisti.
Nežinau, ką tiksliai norėjau išgirsti,
bet Edgaras kalbėjo kaip Šekspyras.
Dieve, kaip man patinka ši dėžė.
Edgarai.
Leisk ir man nufotografuoti.
Ponia Minous.
Taigi, kokia muzika lydės jūsų pirmąjį šokį?
Mes abu žinome, kad Edgaras nešoka prie žmonių.
Bet juk tai - tradicija.
Šventas reikalas.
Tie dalykai tokie svarbūs.
Nejaugi netrokšti pirmojo šokio?
Ne, trokštu. Tikrai trokštu.
Tuomet privalai jį gauti.
Norėčiau, kad sušoktume savo pirmąjį šokį kaip vyras ir žmona.
Bet aš dėl to jausiuosi nepatogiai.
Sakei, jog dėl manęs nori pasikeisti.
Na, tai - mano pirmasis prašymas.
Ir tau tai labai svarbu?
Labai gerai. Pašokime.
- Galime su priesaikos dėže? - Jokios priesaikos dėžės.
Ei, žiūrėk į mane, gerai?
Daugiau niekas nesvarbu. Tik mes.
Kairė koja į priekį,
dešinė į priekį, į šoną.
Roksana. Turiu eiti.
Manau, aš moku šį žingsnelį.
Sek mane. Mėgstu šokti greitai.
Man buvo labai gėda.
Bet laimei, kažkada Šdėdė Ulisas buvo
profesionalus šokėjas.
Nieko sau.
Jis tikrai tiesiog guli čia be gyvybės ženklų.
Primena vaizdą, kai suradau savo močiutę.
Ei! Nieko neliesk. Tai - nusikaltimo vieta.
Dabar padėk man jį apversti.
Kūną? Lavoną?
Turime paieškoti kišenėse, o kol jis guli ant pilvo, nepavyks.
Tad susiimk.
- Vienas. - Dėl močiutės.
- Du. Trys. - Vienas, du, trys.
Liaukis.
Pažvelgiau jam į akis!
Gerai, aš...
Ne! Ei! Ne, neliesk jo! Ką tu...
Gal verčiau užsičiaupk ir man padėk?
Telefonas. Gerai, mėtiniai žirneliai.
O Dieve, lūpų balzamas.
- Receptas „Aderaliui“? - Nagi.
Kas čia?
Primena sąsagas, bet yra tik viena.
Ir jis jau įsisegęs sąsagas, tad...
Palauk, išmanusis laikrodis.
Ei. Jie fiksuoja širdies ritmą, tiesa?
- Taip. - Taigi, jei atrakinsime telefoną,
galbūt sužinosime, kada tiksliai jis mirė.
Jau seniai apie tai pagalvojau.
Ir, šūdas!
Užsirakino. Teks palaukti kokias, na, penkias minutes.
Travisai.
- Galime panaudoti veido atpažinimą. - Taip, bet tu užmerkei jo akis.
Teks vėl jas atmerkti.
Kai Edgaras sugrįžo, ar paklausei, ko jis buvo išbėgęs?
Ne. Neabejoju, kad dėl verslo reikalų ar panašiai.
Aš tik pykau, kad jis paliko mane. Vėl.
Ir tuomet 21.50 val. kaip laikrodukas...
Mieloji, mano miego laikas jau mane kviečia.
Tikėjausi, kad taip pasakysi. Bet juk šiandien - mūsų vestuvių vakaras.
Turime jį praleisti drauge.
Taigi, turiu tau pasiūlymą.
„Aderalis“?
Na jau, kvailute.
- Žinai, kad nevartoju vaistų. - Pameni Naujųjų metų vakarą?
Išgėrei vieną tabletę, ir nuostabiai praleidome vakarą.
Iki 5.00 val. ryto žaidžiau stalo žaidimus su savimi.
Ir tas žaidimas buvo labai nesąžiningas. Nenorėčiau pakartoti.
Dėmesio.
Vakaras jau atėjo į pabaigą,
metas visiems parvairuoti savo automobilius namo.
Važiuokite namo, prašau.
Tie, kurie liksite, žinokite, kad vakarėlį pratęsime bibliotekoje.
Ko čia džiūgaujat? Jūsų niekas nekvietė.
Mielasis, negalime neiti į savo pačių vakarėlio pratęsimą. Tik vienai taurei?
Labai gerai. Vienai taurei. O tuomet - į lovą.
Nuostabu.
Sveiki. Raudonojo vyno, prašyčiau,
- Ir viskio mano vyrui. - Žinoma.
Laikau.
Bet aš norėjau daugiau nei vienos taurės.
Norėjau būti drauge ir žinoti, kad mums viskas bus gerai.
Ir Edgaras sakė, kad nori pasikeisti, tad...
Nesididžiuoju tuo, bet...
- Tu jį apsvaiginai. - Įbėriau „Aderalio“. Ne nuodų.
Jis jau buvo jo gėręs, nieko blogo nenutiko, taigi...
Viskas atrodė gerai. Netgi Izabelė maloniai su manimi elgėsi.
Sveika prisijungusi prie mūsų šeimos. Ką padarysi.
Ačiū.
Žinau, ką tu padarei. Ir neleisiu tau taip pasielgti su Greise.
- Šiąnakt tu mirsi! - O Dieve.
Travisai.
Ne. Surimtėkim.
Jūs visi - blogis.
Jūs visi esate blogis.
Būkit blogis.
- Blogis klausia: „Ką?“ - Ką?
„Ką?“ Gėda!
- Cerberis pririštas prie pragaro vartų. - Mielasis.
- Jūs visi esate blogis. - Ei.
- Visi esate blogis. - Ei.
Tai negali būti pragaras,
- nes tu esi angelas, bliamba. - Ei. Taip.
Nežinau, kaip jis šitaip apgirto, bet supratau, kad turiu nuvesti jį į lovą.
Jau vėlu, tiesa?
Manau, jau metas mums su jumis atsisveikinti.
- Mielasis. - Labanakt.
Nieko aš neliūdžiu, apmoviau jus. Šūdžiai.
Tikrai miela pora, tiesa?
Nors nemirštu dėl tradicijų,
bet turėjai pernešti mane per slenkstį.
Aš ne ištvirkėlis.
Skusti ledai.
Aš tave myliu...
Roksana.
Tad miegojau su vestuvine suknele. Prastai miegojau.
O kitą rytą...
Edgarai. Žadintuvas.
Nesvarbu, kad tau pagirios, tikrai girdi.
Kaip tavo gyvybiniai rodikliai? Turi keltis!
Edgarai.
Tai viskas, ką atsimenu.
Kaip Travisas pirmasis atsidūrė prie durų? Jis juk nakvojo viešbutyje?
Nežinau.
Ačiū, kad buvai tokia atvira, Greise. Sužinojome, ką norėjome.
Taigi? Na, ji tikrai nekalta, tiesa?
Na, ji sugirdė jam „Aderalį“.
Jis suteikia žvalumo, bet tikrai nenužudo.
Arba ji įdėjo ką kita į jo gėrimą, o mums pamelavo, kad „Aderalį“.
Turime išsiaiškinti, dėl ko išties jis mirė.
Gal vertėtų pasikalbėti su tuo buvusiuoju, kuris sakė Edgarui, kad jis mirs.
- Tuoj apsivemsiu. Nenoriu vemti. - Pridėk arčiau.
- Arčiau prie veido. - Apvemsiu jo švarką.
Kurių galų?
Sveiki.
Tik mėginome išsiaiškinti, kada tiksliai jis mirė.
- Travisai? - Palaikysiu galvą.
Gerai, mes tik norėjome išsiaiškinti tikslų jo mirties laiką,
- pasinaudodami programėle jo telefone. - Taip.
Jei pavyktų...
tą padaryti, sužinotume, kada sustojo jo širdis.
- Čia - nusikaltimo vieta. - Teisingai.
Kai baigsite daryti tai, ką čia darote,
paguldykite kūną taip, kaip radote.
- Ką? - O man tai kas?
Aš jau nebe policininkė.
Bet įtariamuosius puikiai atpažįstu.
Jūs... Mes nieko nepadarėme. Tik norėjome padėti.
Girdėjome, kad susiginčijai su Edgaru.
Ne. Aš jo beveik nepažinojau.
ŽYMIAUSI PASAULIO INVESTUOTOJAI BUCEFALO VALIUTA
Galiu paaiškinti.
Tikrai?
Išvertė Akvilė Katilienė