Kas išalkot?
Mes paruošėme.
- Paimkite, jei norite. - Jokio maisto.
Vyriausiasis pabroly, ar sudominčiau tave skryliais?
Manęs to jau yra klausę.
Kitokiame kontekste. Angliavandeniai?
- Daugybė. - Ne.
Gerai.
Mūsų bebaimis tyrėjas.
Kas čia dabar?
Šdėdė Ulisas iškepė savo įžymiuosius skrylius, dėl jų numirti galima.
Ne tai... Supratai, ką noriu pasakyti.
Kvepia jie tikrai labai skaniai.
Todėl, kad vietoje kefyro įpyliau truputį kumyso.
- Gerai. Tik ne ant skrylių. - Ne.
Vis dar jaučiu tą skonį.
Zoja. Galiu minutėlę pasikalbėti?
- O, ne. Kas negerai? - Tai...
Mes norime pasikalbėti su tavo dėde.
- Ką? - Ir galbūt tavo mama.
Ir galbūt tavo tėčiu.
Kodėl? Tik švaistysite laiką.
Nes, Zoja, aš negaliu dulkintis su padegėju.
Ką tai reiškia?
Labai ilga ir vaizdinga istorija. Bet iš esmės...
Gerai, man nebūtina žinoti.
Bet aš tikrai žinau, kad Sebastianas beveik užbaigė savo prakeiktus reikalus.
Policija netrukus bus čia,
o tu kalbėsiesi su mano dėde, kuris beveik nepažinojo Edgaro?
- Paaiškink, kur čia logika. - Mes jo nekaltiname,
bet gal jis kažką žino. Tas pats ir su tavo tėvais.
Nė vienas iš jų nenužudė Edgaro, aišku?
Ir jei manai, kad nužudė, tuomet...
Žinai, ką? Daugiau nebenoriu su tavimi apie tai kalbėti.
- ...atitinka mano skoliozės... - Ne, nesijaudink. Padeda kepenims
- ir raumenims... - Ei.
- Ei, viskas gerai? - Taip.
Jei Daner su Aniku norės pasikalbėti, jūs neprivalote, aišku?
- Puiku. Mes sutinkame. - Su kuo?
Mes jau nusprendėme, kad nenorime dalyvauti tyrime.
Bet noriu paklausti...
Kodėl turėtumėte nenorėti su jais pasikalbėti?
Suprantu, tai - tik laiko švaistymas, bet taip atrodysite kalti.
Mane kaltina, nes paėmiau kelias gėlytes.
- Taip. - Viskas nuėjo per toli.
O, taip. Mes vienodai mąstom.
Spėju, mane pakvietėte todėl, kad Sebastianas papasakojo apie taurę,
su kuria aš kažką veikiau.
Galiu paaiškinti. Taurė buvo...
Tiesą sakant, mes norime išgirsti visą tavo istoriją.
Visą mano istoriją?
Tai gali užtrukti. Nugyvenau daug gyvenimų,
galiu papasakoti daug istorijų.
Tiesą sakant, gal pradėkime
nuo pačios vestuvių pradžios.
- nes laiko turime nedaug. Gerai. - Esu ieškotojas, klajotojas.
Kaip sako Skandinavijos samiai...
hjertevandrer.
Ar tą žinai iš savo kelionių, ar pasiskaitei Vikipedijoj?
Išklausę mano istoriją, patys nuspręskit.
Tai - epinė istorija. istorija apie meilę, išdavystę, tragediją ir išpirkimą.
Tai prasidėjo labai seniai...
atšiaurioje ir negailestingoje Vidurio Rytų dykumoje.
Bagdado mėsininkas Sadamas Huseinas
įsiveržė į taikų kaimyninį Kuveitą.
Ir geroji senoji JA ir V negalėjo to pakęsti.
- Tarnavai armijoje? - Ne.
Tai ką jūs visi šokate?
Buvau su armija.
Tikrasis klausimas yra kitas: „Ko mes nešokame?“ Stepo, džiazo, hiphopo.
Moki šokti kaip robotas?
Buvau USO šokėjas...
ULISAS
...„Rootin' Tootin' Salute to America“ ture.
Po galais! Štai!
Žmogau, gali mane to išmokyti?
Mano pusbrolis apsišiktų vietoje, jei aš taip mokėčiau...
Slėpkitės!
Vargeli.
Atsitraukiam!
Mediką!
Teri.
Dieve.
Suraskit jo pėdą!
Kas nors, suraskit jo suknistą pėdą!
Kodėl?
Jis daugiau niekuomet nešėls šokių aikštelėje.
SAN FRANSISKAS
Turas buvo atšauktas.
Pasitraukiau iš USO ir grįžau į civilinį gyvenimą.
Bet buvau pasimetęs.
- Neturėjau namų, kur galėčiau grįžt. - Suraskit jo pėdą.
Suraskit jo suknistą pėdą.
Vienintelė šeima, kurią turėjau, buvo netikras brolis Fengas ir jo šeima.
Jis gimė ankstesnėje mano mamos santuokoje,
bet Fengas visuomet elgėsi su manimi šiltai kaip su tikru broliu.
Taigi, ką planuoji veikti, kad jau sugrįžai?
Pamėginau šokti stepą ir pažiūrėti, ar dar sugebu, bet...
kiekvienas kulno dunkstelėjimas man primena automato šūvį.
Esu „bdėdė“. Blogas dėdė.
- Netiesa. Esi tik... - Dieve.
Leidau sau...
UŽSIRAŠYK JAU ŠIANDIEN
„Pramoginių šokių konkursas“?
Bet aš nesu dalyvavęs konkursuose. Ir neturiu partnerės.
Pagalvojome apie... Vivianą.
Koledže ji dalyvaudavo pramoginių šokių konkursuose,
nacionalinėje atrankoje ji užėmė trečią vietą.
- Trisdešimtą. - Vis tiek neblogai. Taip?
- Nežinojau. - Mes - tavo šeima, brolau.
Norime tau padėti atsistoti ant kojų.
Man nereikia jūsų gailesčio.
- Jo ir nesulauksi. - Gerai.
Parodyk man stovėseną.
Vivianą pažinojau tik kaip žmoną ir motiną.
Pečius nuleisk. Smakrą pakelk. Tvirtas kaip lenta.
Ji buvo griežta mokytoja.
- Dar kartą! - O kaip klubai?
- Ne, jokių klubų. Stovėsena! - O kaip klubai?
Turi talentą, bet tau reikia susivaldyti.
- Tvirtai! Kaip stiprus... - Gerai. Atleisk. Aš tik...
Nieko nebus, aišku?
Galiu išmokyti tavęs disciplinos,
bet šokis turi ateiti...
iš čia.
Čia nieko nėra, tik skausmas.
Tuomet išlaisvink jį.
Iššok tą skausmą.
Dar kartą.
Ji sugrąžino mane į gyvenimą.
Žymiai geriau. Labai gerai.
Ėmėme dalyvauti konkursuose,
ir tai mus nuvedė į nuotykius egzotinėse vietose.
PRAMOGINIŲ ŠOKIŲ KONKURSAS
LINKĖJIMAI IŠ BOISIO AIDAHE
LINKĖJIMAI IŠ BISMARKO ŠIURĖS DAKOTOJE
LINKĖJIMAI IŠ VIČITOS KANZASE
LINKĖJIMAI IŠ PIETŲ DAKOTOS
LINKĖJIMAI IŠ TOPIKOS KANZASE
PIETRYČIŲ REGIONO KONKURSAS
Gaivus jūros oras. Man to reikėjo.
Manau, mums reikia pakėlimo.
Ką?
Ne, negaliu. Aš dar nepasiruošęs.
Mes jau treniravomės.
- Bet ne iki galo. Kas, jei tave išmesiu? - Neišmesi.
Klausyk. Jei nerizikuosime, nelaimėsime.
Viviana, aš negaliu!
Aš palūžęs, supranti?
Aš tikiu tavimi.
Pašokime čia.
Čia? Paplūdimyje? Kaip žuvėdros?
Dabar aš bėgsiu į tave, o tu mane pagausi.
- Nieko sau. - Taip. Tikrai labai netikėta.
Taip netikėta, kad net netikiu. Tai neįmanoma.
Sukrečiantis posūkis mano istorijoje, suprantu, bet tai - tiesa.
Na, tai tik įrodo, kad judu kartu šokote.
Nuotrauka su apatiniais buvo tikrai skoninga.
- Ne, man nebūtina to pamatyti. - Pažiūrėsiu.
Po galais, Viviana. Gerai.
Tai viską užbaigei?
Kaip galėjau?
Viviana sugrąžino mane į gyvenimą.
Mes gyvenome dvigubą gyvenimą.
Išvykose mes šokome tiek vertikaliai, tiek horizontaliai.
Bet namuose...
Ypatinga vakarienė mūsų ypatingiems nugalėtojams.
- La-di-da. Kibkit. - Ačiū, brolau.
- Ką gi. Ačiū. - Negaliu patikėti, kad laimėjot.
Kaip jaučiatės?
Kaip rojuje.
Žinoma, tai tik regiono konkursas, bet...
Brolau, tu kukliniesi. Tai - tik pradžia.
Aš nelošiu, bet jei tą daryčiau,
statyčiau už tai, kad judu nukeliausite iki pat
Pasaulio čempionato Paryžiuje lapkričio mėnesį.
Ar įsivaizduojate, kaip judu šoksite Šviesų mieste?
Galiu padėti. Bičiuli, paduok man dantų krapštuką.
Jūsų judesiai taip suderinti, kad net juokas ima.
Gerokai įstrigo. Tiesiog... Ačiū.
Pagaliau. Ko nepadarys geras krapštukas.
- O, taip. - Žinot, ką? Atleiskit, bet
prisiminiau, kad turiu bilietus į „Wilson Phillips“ koncertą „Cow Palace“ arenoje.
Turiu lėkti. Labai tau ačiū.
Palauk. Paruošiau staigmeną Vivianai, ir noriu, kad ir tu pamatytum.
- Staigmeną? Kokią... - Taip!
Žinau, kad dar anksti,
bet su vestuvių metinėmis.
Gudruoli, vis įteiki man dovanų, kai to nesitikiu.
Tai ir yra staigmena. Atidaryk.
Atrodysi kaip per „Oskarų“ teikimą. Galiu?
- Mhm. - Gerai.
Po galais.
Mano pirštai sudiržę, nes vis verdu ir valau, besirūpindamas mūsų vaikeliu.
Brolau, galėtum?
Taip.
Nieko sau! Nuostabiai atrodo.
Kaltės jausmas mus žudė. Žinojau, kad artinasi audra,
bet nenorėjau jos.
Pamaniau, gal reikėtų pagyvinti ča ča Sidar Rapidso konkursui, ką?
- Nebegaliu su tavimi šokti. - Vietoje žingsnio, sustojimo, žingsnio
- galime žingsnį, du sustojimus, žingsnį. - Ulisai.
Ne.
Šįryt mane džiugino vienintelis dalykas - mintis, kad pamatysiu tave.
Naktį mane ramina tik žinojimas, kad rytojų praleisime drauge.
Vienas šokti aš negaliu.
Tango reikia dviejų.
Susirasi kitą tango partnerę.
Aš tikiu tavimi.
Viešbutis jau užsakytas! Pinigų jie negrąžins!
Atrodė, kad sprogo dar viena mina.
Bet šįkart mano draugo pėda
buvo mano širdis.
Viviana! Dieve, ne!
Bet aš suradau paguodą savo kaip šdėdės vaidmenyje.
Tai reiškia šmaikštuolis dėdė.
- Žinom. - Žinom.
Brolio šeima man teikė didžiulį džiaugsmą.
- Susipažink su naująja dukterėčia Greise. - Labas.
Bet mano meilė Vivianai liko mintyse ir širdyje.
Gal paduotumėte man tą dantų krapštuką? O, taip.
Šiandien man darys operaciją.
Jis sako: „Reikia išpjauti tą pūlinį!“
Išpjauti pūlinį?
Na, kas tu toks, ką? Bet kokiu atveju, baltieji žmonės, ar aš teisus?
Gerai, Zoja, tu.
- Vienas, du, trys, keturi. - Ilgus šešerius metus
gyvenau šalia Vivianos, bet negalėjau būti su ja.
Tikinau save, kad esu laimingas.
Mama!
Zoja užlipo man ant kojos!
- Ne, neužlipau! - Gerai, užteks šokių.
Lipkit į viršų ir pasimokykit matematikos. Mikliai.
Daugiau taip nebegaliu.
Kodėl? Mes laimingi. Viskas gerai.
Aš tave myliu.
Todėl turiu išvykti.
Nejuokauk.
Ar tu supranti, kaip skaudu būti šalia tavęs
ir tavęs neturėti?
Žinoma, kaip galėtum suprasti.
Jei taip galvoji,
Ulisai, esi kvailys.
Kur iškeliausi?
Kuo toliau.
Kol tavo veidas
išnyks iš mano širdies.
- Fengai, aš... - Elgiausi su tavimi kaip su tikru broliu.
Ir šitaip man atsidėkoji?
Nešdinkis lauk.
Fengai.
- Ei. - Jei dar kartą tave pamatysiu...
nudėsiu tave.
Taigi, panaudojau savo avialinijų taškus ir vėl išsiruošiau į kelionę po pasaulį.
Tikėdamasis pamiršti šokius.
Pamiršti ją.
AIRIJA
Bet kur tik ėjau, šokis mane persekiojo.
Ir ji.
Nesvarbu, kiek toli keliaudavau.
KENIJA
Į atokiausius kampelius.
Niekur negalėjau nuo jos pabėgti.
ISPANIJA
Tu galvoji apie ją? Žinau, kaip priversti tave ją pamiršti.
Palik mane, Džiuljeta.
Man prireikė daugybės metų. Bet galiausiai suradau ramybę.
PATAGONIJA
Sveikinu su nauja diena.
Pažvelk pro langą!
Iš dangaus nusileido geležinis paukštis!
Pasakyk angliškai, kaip tave mokiau.
Laukuose stovi sraigtasparnis.
MINOUSAI
Ar tave vadina Ulisu?
Esi vidutinės grandies vadovas, norintis išprievartauti derlingą nepaliestą žemę,
kad patenkintum korporacinį godumą?
Nesvarbu, ką perki ar parduodi, man neįdomu.
Atvykau čia jūsų dukterėčios Greisės vardu.
Po trijų savaičių aš ją vesiu,
ir žinau, kad ji labai norėtų, kad jos šdėdė dalyvautų vestuvėse.
Šdėdė.
Jau seniai negirdėjau to žodžio.
Ji labai gražiai apie tave atsiliepia.
Apgailestauju. Myliu Greisę, bet negaliu vykti.
Prieš daugelį metų mudu su jos tėvu stipriai susipykome.
- Romanas. - Iš kur žinai?
Statistiškai, šeimos ginčai kyla arba dėl pinigų, arba dėl romano,
o kadangi tu pinigų aiškiai nevertini,
spėjau, kad viskas dėl romano.
Supranti. Matei savo drabužius.
Taigi, papasakojau jam viską, ką papasakojau jums.
Bet žymiai lėčiau, kad mažasis Armandas suprastų.
Kai ji su manimi išsiskyrė, lauke lijo.
Bet aš šokau.
Tačiau galiausiai suradau savo tikslą padėdamas kitiems žmonėms.
Kokia tragiška istorija.
Dramatiškai papasakota.
Ačiū.
- Bet privalai atvykti. - Ne.
Taip. Tai suerzins tavo brolį Fengą.
Bet Greisė bus be galo laiminga.
Ar žinai, kiek toli nukeliavau, kad pabėgčiau nuo praeities? Ar žinai?
Negaliu grįžti atgal!
Tuomet paliksiu tave čia toliau kankintis.
O niekad nepagalvojai, kad gali būti Greisės tėvas?
Spėju, paskaičiavai dienas, nes aš paskaičiavau, vos tik papasakojai.
Dienų aš neskaičiavau, bet mano širdis stipriau suplakė.
Ar taip galėtų būti? Ar galėčiau turėti dukrą su Viviana?
Jei yra nors menkiausias šansas, kad esi Greisės tėvas...
ji nusipelno, kad atvyktum į jos vestuves.
Labai dramatiška.
- Labai dramatiška. - Turiu pavaikščioti.
Ir Zoja apie tai nežino?
Neturėčiau to žinoti. Kodėl tą sužinojau?
Pats paklausei, drauge.
Taip, žinoma, tai ir bus paslaptis, apie kurią Edgaras kalbėjosi su Viviana.
Na, vieną mįslę įminėme.
- Dvi. - Ką?
Štai kodėl Edgaras buvo įsmeigęs smeigtuką ties Pentagonija žemėlapyje.
Bet tu išties nesi Greisės...
O Dieve. Gerai.
Viskas gerai. Tau viskas bus gerai.
- Dėkoju. - Ne tau sakiau.
Tu!
- Aš Hana. - Ne, žinau, kas tu.
- Tik ekspresyviai pasakiau. - Nežinau, ką tai reiškia, bet...
Žiūrėk.
Žinau, kad esi neabejinga Greisei, aišku?
Tad prisipažink, kad nužudei savo brolį, ir visi galėsime važiuoti namo.
Bet aš nevažiuočiau namo. Važiuočiau į kalėjimą.
Ten bus naujieji tavo namai.
Ne, nes aš nenužudžiau savo brolio.
Dieve. Koks skirtumas!
Visi gali taip sakyti,
nes neturime įrodymų, kas išties įvyko šį savaitgalį.
Tiesa. Gaila, kad išėjo vestuvių fotografas.
Ką?
Fotografas, kurį pasamdė tavo tėvas.
Koks ten jo vardas? Kailas?
Ne. Kažkoks bjauresnis.
- Kairis. - Ne. Ne toks bjaurus.
Kaileris? Kai... O Dieve, Kaileris!
Nesu tikra.
Jis filmavo visą savaitgalį. Tikrieji įrodymai.
- Taip. - Vaizdiniai įrodymai.
Labas.
- Dieve mano. Tau reikia pagalbos? - Man viskas gerai.
Tu šnipinėjai mus, sėdėdamas krūmuose?
Nekeisk temos.
Tas Kaileris ir jo nufilmuota medžiaga gali viską išspręsti.
Galbūt tavo tėvas gali jam paskambinti.
Ne. Jis nenori padėti.
Įtartina.
Visai ne.
- Kur eini? - Ji sprunka.
Raitieji policininkai visuomet sučiumpa nusikaltėlius.
Atėjo vestuvių savaitgalis.
Bet mintis, kad pamatysiu Vivianą po šitiek metų... Buvau palūžęs.
Tad užlipau ant didžiosios uolos susikaupti.
Kokį velnią aš čia veikiu?
Ramiai.
Ramiai, bičiuli.
Ramiai.
Nieko tau nedarysiu.
Tu pasimetei, tiesa?
Suraskime.
Ponios ir ponai, Greisės dėdė Ulisas.
Šdėdė Ulisas!
Tostą?
Mergaičių akyse turėjau būti nerūpestingas šdėdė,
tačiau viduje mane užplūdo jausmai.
Kas dar ragaus tradicinio kumyso?
Aš.
Gal aš ir ne šeimos narys, bet mano vieta čia, po galais.
Aš myliu tavo dukterėčią.
Myliu visa savo esybe.
Ir todėl logiška,
kad turėčiau gerti iš tavo rago.
Gerai.
Nepamenu, kad būčiau buvęs toks jausmingas, bet
- gal galime pereiti prie kitos dalies? - Nea.
Kaip šlykštu.
Tavo plaukuose įstrigo gabalėlių.
Susitikime vidurnaktį prie gluosnio svyruonėlio.
Viviana.
Kodėl papasakojai Edgarui apie mus?
Jis pats suvedė galus.
Ir dar kai ką suvedė.
Aš galbūt esu Greisės tėvas.
Ar ji - mano?
Ne.
Aš atlikau tėvystės testą, kai ji gimė.
Žinoma.
Kodėl negalime palikti praeities praeityje?
- Nes kalbame ne tik apie praeitį. - Ką darai su mano žmona?
Atvykau tik dėl Greisės.
Ei.
Greisė - mano dukra, ir nedrįsk jai sakyti kitaip.
Aš tikrai nesakysiu, bet Edgaras gali tą padaryti.
Susitvarkysiu su Edgaru.
Neleisiu jam sugriauti mano šeimos.
Brolau, aš tavęs pasiilgstu.
Ar galėsi man kada atleisti?
Neatleisiu, net kai gulėsi mirties patale.
- Anikai? Čia tu? - Sveiki.
Atnešiau jums įkroviklį.
Atvykau per pusę pasaulio
tik tam, kad sužinočiau, jog brolis vis dar manęs nekenčia,
ir kad viltis, jog Greisė - mano dukra, žlugo.
Viską dariau be jausmų.
Laukiau dienos pabaigos, kad vėl galėčiau išnykti.
Šįkart - amžiams.
Bet, mano nuostabai, Greisei iš manęs reikėjo daugiau.
Ar pašoksi su sena siela?
Šdėde.
Nesijaudink, aš su tavimi. Gerai?
Pasiruošusi?
Ji buvo gimusi šokti.
Nesvarbu, kokį judesį darydavau, ji tiksliai prisitaikydavo.
Ėmiau svarstyti, ar Viviana tikrai atliko tėvystės testą
prieš šitiek metų.
Ji turėjo priežasčių meluoti,
palikti praeitį ten, kur jai ir buvo vieta - praeityje.
Turėjau sužinoti tiesą.
Bet kaip?
Taurė.
Žinoma.
Jei tik galėčiau gauti taurę, iš kurios gėrė Greisė,
pats galėčiau atlikti tėvystės testą.
Jau 22.00 val.,
po šios valandos svečiai virsta įsibrovėliais. Prašome išeiti.
Bet man reikėjo daugiau laiko.
Tie, kurie čia liks...
pratęsimas bibliotekoje!
Man tik reikėjo paimti Greisės taurę, bet kad ji nepastebėtų.
Primena pažeidimą.
Be to, kaip apskritai tai veikia?
Paprastai. Nuvalai stiklinę ir surenki DNR.
Policija nuolat tą daro.
Ir meilužės.
Ačiū.
Kaip sako apačiai,
„Nuo šiol niekad nebejausite lietaus, nes būsite prieglobsčiu vienas kitam.“
Tikiuosi, tai - tiesa.
Leisk papildyti tavo taurę.
Ką darai, kemosabe?
Dirbu barmenu.
- Ir man labiau patinka giimoozaabi. - Man vienodai.
O dabar būk malonus ir paduok man butelį „Shackleton“.
Žinoma.
Neblogas vakaras man pasitaikė.
Metas išgerti.
Tikrai.
Brolau.
Po rytojaus manęs neliks amžiams.
Išgerk paskutinę taurę su manimi.
Nedomina.
Už Greisę.
Už geresnę ateitį.
Už palaidotą praeitį.
Dar neragavau tavo įžymiųjų ledų.
- Galbūt šįvakar pavyks. - Ne.
Jie skirti tik Edgarui.
Štai ir svarbiausias žmogus.
Pirmadienį išsiųsiu tai į laboratoriją.
Suprantu, tikimybė, kad nesu Greisės tėvas, tikrai didelė.
Nenoriu išardyti šeimos.
Klausyk, mes čia aiškinamės žmogžudystę.
Bet noriu paklausti vieno dalyko. Ar Edgaras valgė ledus?
Nežinau. Jie kalbėjosi atskirai.
Jei valgė, laikas labai tinka.
Jei ketinate kalbėti apie mano brolį, norėčiau išeiti.
Gerai. Klausyk, suprantu, kaip viskas atrodo.
Bet ar tikrai manai, kad noras nuslėpti romaną - pakankamas motyvas
Fengui nužudyti Edgarą?
Ne, bet dėl tėvystės, manau, pakankamas.
Zoja išeis iš proto. Kaip jai visa tai papasakoti?
„Ei, mieloji, žinai, tavo šdėdė galbūt yra tavo sesers šėvas,
štėvas. Tėvas.“
Nesakyk jai.
Tai - ne tavo paslaptis, o Vivianos.
Tai turiu visa tai laikyti paslaptyje ir niekad nesakyti Zojai?
Ko nesakyti Zojai?
Labas!
Tiesiog, kad tavo dėdė - nuostabus.
Labai iškalbus ir išmintingas.
Juk sakiau, kad kalbėdami su juo tik gaišite laiką.
Bet žinote, kas nėra laiko gaišimas? Svarbūs įrodymai.
Pamenat tą vaikinuką, kuris visą savaitgalį filmavo mano tėtį?
- Suradau jo instagramą. - Tiesą sakant, aš suradau.
Galime su juo susisiekti ir peržiūrėti visą nufilmuotą medžiagą.
Kam tie asmeniniai filmai, kai galime žiūrėti tikrus filmus?
Gerai. Turime liesą Skorsezę. Labai gerai.
Taip. Ir tuomet pamatysite, kad mano tėvai neturi ko slėpti.
Taip, gerai. Abejoju. Jie atsisakė kalbėtis.
- Travisai. - Ne, tai puiku.
Jis filmavo visą savaitgalį, tad visos paslaptys išaiškės.
Išvertė Akvilė Katilienė