Noen som er sultne? Vi har lagd mat.
- Ta en hvis du vil. - Ingen mat.
Herr Forlover, kan jeg friste med en deilig nederlender?
Det tilbudet har jeg fått før. I en litt annen sammenheng. Karbohydrater?
- Masse. - Nei.
OK.
Vår fryktløse etterforsker.
Hva er alt dette?
Moronkel Ulysses har lagd nederlandske pannekaker. De er dødsgode.
Ikke... Du skjønner hva jeg mener.
Det lukter deilig.
Ja, kjernemelken er byttet ut med litt kumiss.
- Ikke på pannekakene. - Nei. Jeg kjenner smaken ennå.
Zoë. Har du et øyeblikk?
- Å, nei. Hva er det? - Det er...
Vi må ha onkelen din inn til avhør.
- Hva? - Og kanskje moren din.
Og kanskje faren din.
Hvorfor det? For et sløseri med tid.
Zoë, jeg kan ikke ligge med ildspåsetteren.
Hva betyr det?
- Det er en lang og detaljert historie. - Jeg vil ikke vite mer.
Men Sebastian er snart ferdig med greiene sine, og da kommer politiet.
Og nå vil dere avhøre onkelen min, som ikke kjente Edgar?
- Hvorfor? - Vi beskylder ham ikke,
men kanskje han vet noe. Og det samme med foreldrene dine.
Ingen av dem drepte Edgar, greit?
Og hvis du tror de gjorde det...
Vet du, jeg vil ikke snakke mer om det.
- ...den støtter skoliosen min... - Slapp av. Det setter leveren...
- Og musklene... - Hei.
- Hei, alt i orden? - Ja.
Dere trenger ikke å snakke med Danner og Aniq. Greit?
- Topp. Vi er enige. - Hva?
Vi har allerede bestemt oss for at vi ikke vil delta i etterforskningen.
Men bare en ting:
Hvorfor vil dere ikke snakke med dem?
Jeg vet det er bortkastet tid, men det får dere til å fremstå som litt skyldige.
Jeg blir mistenkt fordi jeg sparte på noen blomster.
- Ja. - Det har gått for langt.
Vi er enige.
Jeg regner med at Sebastian har fortalt om glasset jeg holdt på med.
- La meg forklare. Glasset var... - Vi vil gjerne høre hele historien din.
Hele historien min?
Det kan ta tid. Jeg har levd mange liv.
Og jeg har mange historier å fortelle.
Kanskje vi bare skal ta det fra begynnelsen av bryllupet.
- For vi har det litt travelt. - Jeg er søkende, en vandrer.
Som Skandinavias samer kaller det...
Hjertevandrer.
Har du lært det ute i verden eller på Wikipedia?
Hør historien min, så kan du avgjøre det selv.
Det er en episk fortelling. En historie om kjærlighet, svik, tragedie og tilgivelse.
Det begynte for lenge siden...
I den tøffe, fiendtlige ørkenen i Midtøsten.
Slakteren fra Bagdad, Saddam Hussein,
hadde invadert sin fredelige nabo Kuwait.
Og det ville ikke gode, gamle USA ha noe av.
- Var du soldat? - Nei.
Hva slags dans driver dere med?
Jeg var med dem.
Spørsmålet er vel heller hva vi ikke gjør. Stepping, jazz, hiphop.
Kan du robotdans?
Jeg var danser...
...på "Rootin' Tootin' Salute to America"-turneen.
Pokker, han gjorde det!
Kan du lære meg det?
Fetteren min hadde driti på seg hvis jeg...
Løp i sikkerhet!
Å, søren.
Trekk tilbake!
Førstehjelp!
Terry, Terry.
Gud.
Finn foten hans!
Noen må finne foten hans!
Hvorfor?
Han kan aldri mer danse jitterbug.
Turneen ble stoppet.
Jeg sluttet i troppen og gikk tilbake til det sivile.
- Men jeg hadde ingenting å komme hjem til. - Finn foten hans.
Finn foten hans.
Den eneste familien jeg hadde, var min halvbror Feng.
Han var fra min mors forrige ekteskap.
Men Feng hadde alltid behandlet meg som en ekte bror.
Hva er planene dine nå?
Jeg prøvde å steppe for å se om jeg fremdeles hadde det i meg, men...
Men trinnene føltes som maskingeværskudd.
Jeg er en "dånkel". En dårlig onkel.
- Nei da, du er bare... - Å, gud.
Jeg tillot meg å...
Selskapsdans?
Men jeg har aldri konkurrert før. Og jeg har ingen partner.
Vi tenkte på Vivian.
Hun konkurrerte på college, og ble nummer tre i det amerikanske mesterskapet.
- Jeg var nummer tretti. - Ganske bra uansett.
- Det visste jeg ikke. - Vi er familien din.
Og vi vil hjelpe deg på beina igjen.
- Jeg vil ikke ha medlidenhet. - Det får du aldri.
Få se holdningen.
Jeg hadde aldri sett Vivian som annet enn kone og mor.
Skuldrene ned, haken opp. Stiv som en pinne.
Hun var en streng lærer.
- Igjen! - Hofter?
Nei, ingen hofter. Holdning!
Du har talent, men du må lære å tøyle det.
- Rak! Sterk. - OK. Beklager. Jeg bare...
Det kommer ikke til å gå. Greit?
Jeg kan lære deg disiplin...
Men du må danse...
...derfra.
Der er det bare smerte.
Så slipp den ut.
Dans med smerten.
Igjen.
Hun vekket meg til live.
Mye bedre. Riktig bra.
Vi begynte å konkurrere, og det førte oss ut på eksotiske eventyr.
Sjøluft. Dette trengte jeg.
Jeg syns vi skal gjøre jorden-rundt-løftet.
Hva? Nei, jeg er ikke klar.
Vi har øvd på det.
- Ikke ordentlig. Tenk om jeg mister deg. - Det gjør du ikke.
Vi vinner ikke hvis vi aldri tar sjanser.
Vivian, jeg kan ikke!
Jeg er for ødelagt.
Jeg tror på deg.
Vi danser her.
Her på stranden? Som måkene?
Nå løper jeg til deg, og du tar meg imot.
- Oi. - Ja, skikkelig oi.
Faktisk tror jeg ikke på det. Det er ikke mulig.
En sjokkerende vending, men alt er sant.
- Det beviser bare at dere danset sammen. - Dette er et smakfullt bilde.
- Nei, trenger ikke å se. - Jeg tar en titt.
Pokker, Vivian! OK.
- Så du gjorde det slutt? - Hvordan kunne jeg det?
Vivian hadde vekket meg til live.
Vi levde et dobbeltliv.
Der ute fortsatte vi å danse, både vertikalt og horisontalt.
Men hjemme...
En helt spesiell middag for våre helt spesielle vinnere.
- Spis, spis. - Takk, kjære bror.
- Ja vel. Takk, takk. - Tenk at dere vant.
Hvordan var det?
Himmel på jord.
Det var bare et regionalt mesterskap.
Kjære bror, du er for beskjeden. Dette er bare begynnelsen.
Hvis jeg hadde spilt med penger, ville jeg veddet på at dere ville gått helt
til verdensmesterskapet i Paris i november.
Se for deg dere to som danser i lysets by.
Jeg kan hjelpe dere. Kan jeg få en tannpirker?
Dere er så synkroniserte at jeg må le.
Det sitter skikkelig fast. Takk.
Nå snakker vi. Ingenting er som en god tannpirker.
- Ja da. - Jeg beklager så mye...
Jeg kom på at jeg har billetter til Wilson Phillips-konserten.
Jeg må stikke. Tusen takk.
Jeg har en overraskelse til Vivian. Det må du også se.
- En overraskelse? - Ja!
Jeg vet det er en stund til.
Men gratulerer med bryllupsdagen.
Du gir meg alltid gaver når jeg minst venter det.
Ellers blir det ingen overraskelse. Åpne den.
Du kommer til å se ut som du skal på Oscar-utdelingen.
OK.
Pokker. Jeg har valne fingre etter å ha lagd mat og vasket for vårt eneste barn.
Kjære bror, kan du hjelpe?
Ja.
Oi! Så stilig.
Skyldfølelsen gnagde. Jeg visste det ville bli problemer...
Men jeg ville ikke møte dem.
Jeg tenkte vi kunne gjøre cha-cha-en litt mer spennende.
- Jeg kan ikke danse med deg mer. - Vi bytter ut step, bam, step
- med step, bam, bam, step. - Ulysses.
Ikke.
Den eneste gleden jeg har når jeg våkner, er at jeg skal få treffe deg.
Den eneste trøsten jeg har om kvelden, er at vi skal dele morgendagen.
Jeg kan ikke danse alene.
Det er faktisk pardans.
Og du finner en ny partner.
Jeg tror på deg.
Hotellrommet er bestilt! Vi får ikke pengene tilbake!
Det var som å gå på en ny mine.
Men nå var det ikke min venns fot.
Det var hjertet mitt.
Vivian! Nei, gud!
Men jeg fant trøst i min rolle som moronkel.
- Det betyr morsom onkel. - Det vet vi.
Å være en del av min brors familie ga meg glede.
Hei. Hils på Grace, din nye niese.
Men min kjærlighet for Vivian var alltid der.
Kan jeg få en tannpirker?
Jeg skal opereres. Han maser: "Du må fjerne den byllen!"
Fjerne byllen?
Hva er du for en? Uansett. Hvite folk, altså.
Greit, Zoë. Din tur.
- Én, to, tre, fir. - I seks lange år
var jeg nær Vivian, men kunne ikke få henne.
Og jeg lot som jeg var lykkelig.
Mamma!
Zoë tråkket på meg!
- Det gjorde jeg ikke. - Nok dans.
Gå opp, og gjør mattestykker. Kom igjen.
Jeg orker ikke mer.
Hvorfor ikke? Vi er lykkelige. Det fungerer.
Jeg er forelsket i deg.
Derfor må jeg reise.
Ikke vær tåpelig.
Forstår du hvor vondt det er å være så nær deg
og ikke få lov til å få deg? Det er klart du ikke forstår.
Hvis det er det du tror, så er du en idiot, Ulysses.
Hvor reiser du?
Så langt jeg må.
Til minnet av ansiktet ditt ikke lenger er et ekko i hjertet.
- Å, Feng. Jeg... - Jeg behandlet deg som en ekte bror.
Og dette er takken?
Kom deg ut.
Feng.
- Du. - Hvis jeg noen gang ser deg igjen...
Da dreper jeg deg.
Så jeg brukte bonuspoengene mine og reiste ut i verden igjen.
I håp om å glemme dansen.
Glemme henne.
Men hvor enn jeg reiste, fulgte dansen etter.
Og hun også.
Uansett hvor jeg reiste.
Uansett hvor langt.
Jeg kunne ikke glemme henne.
Du tenker på henne, gjør du ikke? Jeg kan få deg til å glemme.
Gå, Juliett.
Det tok mange år, men til slutt fant jeg fred.
Velkommen til en ny dag.
Se utenfor!
Det kommer en jernfugl fra himmelen!
Bruk engelsken jeg har lært deg.
Et helikopter lander på åkeren.
Er det deg de kaller Ulysses?
Skal du ødelegge den urørte naturen her for å tjene kapitalismens grådighet?
Jeg er uansett ikke interessert.
Jeg er her på vegne av din niese Grace.
Vi skal gifte oss om tre uker, og jeg vet hun så gjerne vil ha sin moronkel der.
Moronkel.
Det har jeg ikke hørt på lenge.
Hun snakker så varmt om deg.
Jeg er glad i Grace, men jeg kan ikke dra.
Faren hennes og jeg ble uvenner for mange år siden.
- Utroskap. - Hvordan visste du det?
De fleste feider handler om penger eller utroskap.
Og du bryr deg åpenbart ikke om penger, så jeg gikk ut ifra at det var utroskap.
Du vet godt hvordan du går kledd.
Så jeg fortalte den samme historien.
Men mye saktere, så lille Armando skulle få med seg alt.
Og det regnet da hun gjorde det slutt.
Men jeg danset.
Til slutt fant jeg mening i å hjelpe min neste.
En tragisk historie.
Dramatisk fortalt.
Takk.
- Men du må komme. - Nei.
Jo. Din bror Feng blir provosert.
Men Grace blir så utrolig glad.
Skjønner du hvor langt jeg har reist for å unnslippe fortiden?
Jeg kan ikke reise tilbake!
Da får du bli her i elendigheten.
Har du aldri lurt på om du er faren til Grace?
Jeg går ut ifra at du har regnet på det. Det gjorde jeg.
Jeg hadde ikke regnet på det, men hjertet gjorde et hopp.
Var det mulig at jeg hadde en datter med Vivian?
Hvis det fins en sjanse for at du er faren til Grace...
...fortjener hun at du kommer.
Heftige saker.
- Heftig. - Jeg må ta meg en pause.
Og Zoë vet ingenting om dette? Jeg burde ikke vite dette.
Du spurte, min venn.
Dette er hemmeligheten Edgar og Vivian snakket om.
Da var ett mysterium løst.
- Tror vi sier to. - Hva?
Det var derfor Edgar hadde merket av Patagonia på kartet.
Men du er vel ikke Graces...
Å, gud. OK.
Det går bra. Dette ordner seg.
- Takk skal du ha. - Jeg snakket ikke til deg.
Du!
- Jeg heter Hannah. - Jeg vet jo det.
- Jeg sa det for å outrere. - Jeg vet ikke hva det betyr.
Hør her.
Jeg vet at du har følelser for Grace.
Så bare tilstå at du drepte broren din, så vi kan reise hjem.
- Men da må jeg i fengsel. - Som ville blitt ditt nye hjem.
- Nei, for jeg drepte ikke broren min. - Herregud. Gi deg!
Alle kan si det,
for ingen kan bevise hva som faktisk skjedde denne helgen.
Sant. Synd at fotografen dro.
Hva?
Fotografen faren din leide inn.
Hva var det han het? Kyle?
Nei. Det var noe mer irriterende.
- Kyrie. - Ikke så irriterende.
- Kyler? Å, herregud. Kyler! - Jeg vet ikke helt.
Han filmet hele helgen. Det er håndfaste bevis.
- Ja. - Videobevis.
Å, hei.
- Herregud, trenger du hjelp? - Ingen fare.
Spionerte du i buskene?
Ikke skift tema.
Denne Kyler og opptakene hans kan være nøkkelen til alt sammen.
- Kanskje faren din kan ringe ham. - Nei, han vil ikke hjelpe til.
Det virker litt mistenkelig.
Nei.
- Hvor skal du? - Hun slipper unna.
Hestepolitiet tar alltid skurken.
Bryllupshelgen opprant.
Men tanken på å se Vivian igjen etter så mange år... Jeg var helt ødelagt.
Så jeg klatret opp på en stor stein for å finne roen.
Hva gjør jeg her?
Rolig.
Rolig, min venn.
Rolig.
Jeg skal ikke gjøre deg noe.
Du har visst gått deg bort? Vi finner veien tilbake.
Mine damer og herrer, Graces onkel Ulysses.
Moronkel Ulysses!
En skål?
Jeg måtte være bekymringsløs moronkel for jentene.
Men inni meg raste følelsene.
Hvem vil smake på tradisjonell kumiss?
Jeg kan gjøre det.
Jeg er ikke en del av familien, men jeg hører til her. Jeg elsker niesen din.
Jeg elsker henne med alt jeg har.
Og derfor er det helt passende at jeg skal drikke fra hornet ditt.
OK.
- Kan vi hoppe over det neste? - Nei.
Ekkelt.
Du har litt i håret.
Møt meg ved sørgepilen ved midnatt.
Vivian.
- Hvorfor fortalte du Edgar om oss? - Han fant ut av det selv.
Han regnet ut noe annet også. At jeg kanskje er far til Grace.
Er hun min?
Nei.
Jeg fikk gjort en farskapstest da hun ble født.
Det er klart.
Hvorfor kan ikke fortid få være fortid?
- Det handler ikke bare om fortiden. - Hva gjør du med kona mi?
- Jeg kom for Graces skyld. - Hei.
Grace er datteren min, og du våger ikke å fortelle henne noe annet.
Nei. Men Edgar kan finne på å si det.
Jeg tar meg av Edgar. Han skal ikke få ødelegge familien min.
Bror, jeg savner deg.
Kan du noen gang tilgi meg?
Ikke engang om du hadde ligget for døden.
- Aniq? Er det deg? - Hallo.
Jeg kommer med en lader.
Jeg hadde reist over halve kloden, men min bror hatet meg fremdeles.
Og håpet om at Grace var min datter, var knust.
Jeg spilte med. Jeg måtte bare fullføre dagen, så kunne jeg reise igjen.
For alltid denne gangen.
Men til min overraskelse trengte Grace meg igjen.
Kan en gammel sjel få en dans?
Moronkel.
Bare ta det rolig, jeg har deg.
Er du klar?
Hun var et naturtalent.
Uansett hva jeg fant på, fulgte hun meg trinn for trinn.
Jeg begynte å tvile på om Vivian hadde fått gjort noen farskapstest den gangen.
Hun hadde gode grunner til å lyve
for å legge fortiden der hun ville ha den. Bak seg.
Jeg måtte vite sannheten.
Men hvordan?
Et glass.
Selvsagt.
Hvis jeg bare kunne få tak i glasset Grace drakk av,
kunne jeg få gjort en egen farskapstest.
Klokken er blitt ti,
og da blir gjester til inntrengere. Nå må dere gå.
Men jeg trengte mer tid.
For de som skal overnatte her...
Nachspiel i biblioteket!
Jeg måtte få tak i glasset til Grace uten at hun merket noe.
Det føles som et slags overgrep. Og hvordan fungerer det egentlig?
Det er lett. Du tar en DNA-prøve fra glasset. Politiet gjør det hele tiden.
Elskerinner også.
Takk.
Som apache-indianerne sier:
"Nå regner det ikke mer på dere, for dere beskytter hverandre."
Håper det er sant.
La meg fylle på glasset ditt.
- Hva driver du med, kemosabe? - Passer baren.
- Og jeg foretrekker giimoozaabi. - Det blåser jeg i.
Vær en helt og lang over en flaske Shackleton.
Ja.
Jeg har hatt en bra kveld.
Tid for å drikke.
Nettopp.
Bror.
I morgen reiser jeg for godt.
Ta en siste drink med meg.
Ikke interessert.
For Grace.
- For en bedre fremtid. - Og for å begrave fortiden.
- Jeg smaker gjerne den berømte isen din. - Nei.
Den er bare til Edgar.
Der har vi hedersgjesten.
Jeg sender denne til laben på mandag.
Jeg vet jeg antakelig ikke er faren til Grace. Jeg vil ikke splitte familien.
Vi er bare her for å løse en drapssak. Én siste ting: Spiste Edgar isen?
Jeg vet ikke. Det var en privat samtale.
Hvis han spiste isen, passer det med tidslinjen.
Hvis dere skal snakke om broren min, vil jeg helst gå.
Jeg forstår at dette virker mistenkelig.
Men tror du virkelig Feng drepte Edgar for å holde denne affæren hemmelig?
Nei, jeg tror det handlet om farskap.
Zoë får helt hetta. Hvordan skal jeg få fortalt dette?
"Hei, elskling. Det kan hende onkelen din er faren til søsteren din."
Du skal ikke si noe.
Det er Vivians hemmelighet.
Så jeg skal liksom holde dette skjult, og aldri fortelle det til Zoë?
- Fortelle Zoë hva da? - Hei!
Bare hvor hyggelig onkelen din er.
Så verdensvant og klok.
Jeg sa jo at avhøret var bortkastet tid.
Vet du hva som ikke er bortkastet tid? Bevis.
Husker du han som filmet pappa hele helgen?
- Jeg fant ham på Instagram. - Det var jeg som fant ham.
Vi kan be om alle opptakene hans.
Hvem trenger tankefilmer når vi kan få ekte filmer?
OK, en liksom-Scorsese. Bra.
For foreldrene mine har ingenting å skjule.
Greit. Det tviler jeg på. De nekter avhør.
- Travis. - Nei, det er flott.
Han filmet hele helgen, så nå avsløres alle hemmeligheter.
Tekst: Trine Haugen