Хто зголоднів?
Це ми зготували.
- Їжте, якщо хочете. - Не треба їжі.
Шафере, тебе не цікавить «Голландський малюк»?
Таке в мене питають не вперше.
Тільки контекст інший. Вуглеводи?
- Повно. - Ні.
Ясно.
Наш відважний розслідувач.
Що це все таке?
Радько Уліс зготував свої відомі оладки. Смачні - можна вмерти.
Це не... Ти зрозумів, про що я.
Пахнуть і справді смачно.
Бо замість маслянки я додав трохи кумису.
- Тільки не на оладки. - Ні.
Смак відчуваю і досі.
Зої, можна тебе на хвилинку?
- О ні. Що сталося? - Ну...
Нам треба допитати твого дядька.
- Що? - А ще, можливо, твою маму.
Ну й, може, тата.
Чому? Ви змарнуєте стільки часу.
Тому що, Зої, мені не можна трахатися з палієм.
Що це значить?
Це дуже довга, важка для сприйняття історія. Суть...
Неважливо.
Важливо, що Себастіан майже завершив те, чим він там займається.
Сюди приїде поліція,
а ти збираєшся допитувати мого дядька, який майже не знав Едґара?
- Який у цьому сенс? - Ми його не звинувачуємо,
але, може, він щось знає. І твої батьки теж.
Ніхто з них не вбивав Едґара.
А якщо ти думаєш, що вбив, тоді...
Знаєш що? Я більше не хочу говорити про це з тобою.
- ...і підходить моєму сколіозу... - Не переживай. Так печінка стане...
- ...і так м'язи... - Гей.
- Усе добре? - Так.
Якщо Даннер і Анік захочуть поговорити, ви не мусите, ясно?
- Чудово. Ми згодні. - Що-що?
Ми вже вирішили, що не хочемо брати участь у розслідуванні.
Я все-таки спитаю:
чому ви б не хотіли з ними говорити?
Я знаю, що це марнування часу, але так ви здаєтеся ніби винними.
Мене звинувачують, бо я забрала непотрібні квіти.
- Авжеж. - Це вже занадто.
О, так. Ми з вами однієї думки.
НЕБЕЗПЕЧНА ВЕЧІРКА
Зроблю припущення, що я тут, бо Себастіан розповів про склянку,
з якою я щось робив.
Я можу пояснити. Та склянка...
Насправді ми хотіли б почути вашу історію повністю.
Мою історію повністю?
Вона може забрати багато часу. Я прожив багато життів
і можу розказати багато історій.
Ну, може, почнете просто
з початку весілля?
- Бо часу в нас обмаль. Ага. - Я шукач, мандрівник.
Як кажуть саами зі Скандинавії...
«hjertevandrer».
Ти це вивчив, подорожуючи світом чи прочитав у Вікіпедії?
Почуєте мою історію - судіть самі.
Це епічна сага. Історія про кохання, зраду, трагедію і спокуту.
Усе почалося давно...
у жорстокій безжальній пустелі на Середньому Сході.
Багдадський Різник - Садам Хусейн
вдерся на територію мирної сусідньої країни - Кувейту.
І старі добрі Штати не збиралася це терпіти.
- Ви були в армії? - Ні.
То які танці ви танцюєте?
Я був з армією.
Треба питати, яких танців ми не танцюємо. Степ, джаз, хіп-хоп.
А як робот можеш?
Я був танцівником USO...
УЛІС
...і ми поїхали в турне «Блискуче вітаємо, Америко».
Щоб мене! Це воно!
Чувак, навчиш мене такого?
Мій кузен сратиме цеглою, якщо я так зможу...
В укриття!
От чорт.
Відходьте!
Лікаря!
Террі, Террі.
Боже.
Знайдіть його ногу!
Хто-небудь, знайдіть його довбану ногу!
Чому?
Він більше не станцює джиттербаґ.
САН-ФРАНЦИСКО
Турне скасували.
Я пішов з USO й повернувся до цивільного життя.
Але я пропадав.
- Я не мав, до чого вертатися. - ...ногу.
Знайдіть його довбану ногу.
Зі справжніх родичів у мене був єдиноутробний брат Фенґ і його сім'я.
Мама народила його від першого чоловіка,
але Фенґ завжди ставився до мене з теплотою рідного брата.
Чим тепер плануєшся займатися?
Я пробував танцювати степ, хотів побачити, чи й досі можу, але...
кожен перекат з носка на п'ятку звучав, мов постріл з кулемета.
Я «погадько». Поганий дядько.
- Неправда. Ти просто... Слухай. - О боже.
Я взяв на себе сміливість...
ЗАПИШІТЬСЯ СЬОГОДНІ
«Змагання з бальних танців»?
Але ж я ніколи не змагався. І хто буде моєю партнеркою?
Ми думаємо... Вівіан.
У коледжі вона брала участь у змаганнях з бальних танців,
а на національному чемпіонаті була третя.
- Тридцята. - Та, все одно добре. Так?
- Я й не знав. - Ми - твоя сім'я, брате.
І хочемо допомогти тобі стати на ноги.
Я не хочу твого жалю.
- І його не буде. - Добре.
Покажи стійку.
Я завжди знав Вівіан лише як дружину й маму.
Плечі вниз. Підборіддя вгору. Жорсткий, мов дошка.
Вона була суворою вчителькою.
- Ще раз! - А стегна?
- Без стегон. Підтягнися! - Може, стегна?
Ти маєш талант, але тобі бракує стриманості.
- Жорстко! Мов міцна... - Усе. Вибач. Просто я...
Нічого не вийде.
Я можу навчити тебе дисципліни...
але танцювати треба...
звідси.
Нічого, крім болю, тут нема.
Тоді випусти його.
Танцюй з болем.
Ще раз.
Вона вертала мене до життя.
Уже краще. Дуже добре.
Ми почали змагатися,
і так почалися наші пригоди в екзотичних краях серед вищого світу.
ЗМАГАННЯ З БАЛЬНИХ ТАНЦІВ
ВІТАННЯ З БОЙСЕ, АЙДАХО
ВІТАННЯ З БІСМАРКА, ПІВНІЧНА ДАКОТА
ВІТАННЯ З ВІЧІТИ, КАНЗАС
ВІТАННЯ З ПІВДЕННОЇ ДАКОТИ
ВІТАННЯ З ТОПІКИ, КАНЗАС
ТАМПА
ЧЕМПІОНАТ СЕРЕД ПІВДЕННО-СХІДНИХ ШТАТІВ
Морське повітря. Воно було мені потрібне.
Думаю, треба зробити «навколосвітню підтримку».
Що?
Я не можу. Я не готовий.
Ми її відпрацювали.
- Не повністю. Ану ж я тебе не втримаю? - Утримаєш.
Послухай. Ми не виграємо, якщо підемо легким шляхом.
Вівіан, я не можу!
Я весь зламаний, розумієш?
Я вірю в тебе.
Станцюймо тут.
Тут? На пляжі? Мов чайки?
А зараз я побіжу до тебе, і ти мене спіймаєш.
- Ого. - Так. Ого-го. Стільки «ого».
Насправді в мене стільки «ого», що я вам не вірю. Це неможливо.
Шокуючий поворот у моїй історії, я знаю. Але це правда.
Це доводить лише те, що ви разом танцювали.
Ну, ось вам елегантна будуарна зйомка.
- Ні, мені не треба цього бачити. - А я гляну.
Прокляття, Вівіан. Ну й ну.
Але ви поклали всьому край?
Як я міг?
Вівіан повернула мене до життя.
Ми жили подвійним життям.
У поїздках ми продовжували танцювати: і вертикально, і горизонтально.
Але вдома...
Особлива вечеря для наших особливих переможців.
- Ла-ді-да. Налітайте. - Дякую, брате.
- Чудово. Дякую, дякую. - Не віриться, що ви перемогли.
І як це було?
Рай на землі.
Це лише регіональний рівень, але...
Брате, ти занадто скромний. Це тільки початок.
Я не роблю ставок, та якби робив,
я б заклався, що ви з нею дійдете
до Чемпіонату світу в Парижі, який пройде в листопаді.
Уяви, як ви танцюєте в Місті вогнів.
Я міг би допомогти. Старий, подай зубочистку.
Ви так синхронно все робите, аж смішно.
Шматочок десь глибоко застряг. Тому, ну... Дякую.
Це вже краще. З доброю зубочисткою й жити легше.
- О так. - Знаєте? Мені дуже жаль,
але я згадав, що в мене квитки на Wilson Phillips на «Кау-Пелес».
Мушу йти. Дуже дякую.
Чекай. Я підготував сюрприз для Вівіан і хочу, щоб ти теж його побачив.
- Сюрприз? Який... - Так!
Я знаю, що ще рано,
але поздоровляю з річницею.
Хитрунчику, ти завжди робиш мені подарунки, коли я їх не чекаю.
Лише тоді це й буде справжній сюрприз. Відкривай.
Буде так, наче ти на церемонії «Оскара». Можна?
Добре.
От прокляття.
У мене потріскані пальці через те, що я готую й прибираю для нашої дитини.
Брате, можна тебе попросити?
Так.
Ого! Як класно.
Нас розривало почуття провини. Я знав, що насувається буря...
але я заплющував на це очі.
Я подумав: може, додамо гостроти в ча-ча-ча для Сідар-Рапідс?
- Я більше не можу танцювати з тобою. - Замість крок-притуп-крок, може,
- буде крок-притуп-притуп-крок? - Улісе.
Не треба.
Єдине, що радує мене зранку, - думка, що сьогодні я тебе побачу.
Уночі мені дає спокій тільки надія, що завтрашній день ми проведемо разом.
Я не можу танцювати сам.
Танго танцюють буквально вдвох.
І ти знайдеш собі іншу партнерку.
Я в тебе вірю.
Готель уже заброньовано! Оплату не повернуть!
Ніби знов вибухнула міна.
Тільки тепер нога мого друга -
то було моє серце.
Вівіан! Ні, боже мій!
Але я знайшов розраду як радько.
Це «радісний дядько».
- Ми знаємо. - Ми знаємо.
Бути членом братової сім'ї - то була для мене справжня радість.
- Це Ґрейс, твоя нова племінниця. - Привіт.
Але моє кохання до Вівіан завжди було в мене на думці й у серці.
Передай, будь ласка, зубочистку. О так.
Сьогодні в мене операція.
Каже мені: «Той нарив треба вирізати!».
Вирізати нарив?
А ти хто? Словом - білі люди, скажіть?
Ну, Зої, починай.
- Раз, два, три, чотири. - Шість довгих років
я жив поруч з Вівіан, але не міг бути з нею.
І я переконав себе, що був щасливий.
Мамо!
Зої наступила мені на ногу!
- Не наступала! - Усе, досить танців.
Ідіть нагору й вчіть математику. Негайно, ворушіться.
Я більше так не можу.
Чому? Ми щасливі. Усе нормально.
Я тебе кохаю.
Тому мушу поїхати звідси.
Не кажи дурниць.
Ти розумієш, як боляче що ти так близько,
але ти не моя?
Авжеж, не розумієш.
Якщо ти так думаєш,
то ти дурний, Улісе.
Куди ти поїдеш?
Так далеко, як знадобиться.
Поки згадка про твоє обличчя
не перестане лунати в моєму серці.
- Фенґ, я... - Ти був мені все одно що рідний брат.
І отак ти мені віддячив?
Забирайся.
Фенґ.
- Гей. - Якщо я знов тебе побачу...
я тебе вб'ю.
Тому я використав свої авіамилі й знов вирушив подорожувати світом.
Сподіваючись забути танці.
Забути її.
ІРЛАНДІЯ
Та де б я не був, танець мене переслідував.
І вона теж.
КЕРАЛА
Як би далеко я не їхав.
КЕНІЯ
Куди б не забирався.
Я не міг утекти від неї.
ІСПАНІЯ
Думаєш про неї, так? Я знаю, як змусити тебе забути.
Залиш мене самого, Джулієт.
Мені знадобилося багато років. Але зрештою я знайшов спокій.
ПАТАГОНІЯ
Вітаю в новому дні.
Глянь, що надворі!
З неба спускається залізний птах!
Кажи англійською, як я вчив.
На полі гелікоптер.
МІННАУЗ
Це ви - Уліс?
А ти - менеджер середньої ланки й хочеш зґвалтувати цю родючу цілину
заради корпоративної наживи?
Хоч що ти купуєш або продаєш, мені нецікаво.
Я приїхав від імені вашої племінниці Ґрейс.
Через три тижні ми одружуємося,
і я знаю, що вона хотіла б, щоб приїхав її радько.
Радько.
Давно я не чув цього слова.
Вона й досі говорить про вас з любов'ю.
Вибач. Я люблю Ґрейс, але приїхати не можу.
Багато років тому я розсварився з її батьком.
- Подружня зрада. - Як ти знаєш?
За статистикою більшість сімей свариться через гроші або зради,
а оскільки очевидно, що гроші ви не цінуєте,
я дійшов висновку, що то була зрада.
Та ви розумієте. Ви ж бачили свій одяг.
І я розповів йому все те, що й вам.
Тільки набагато повільніше, щоб розумів малий Армандо.
Коли вона мене кинула, пішов дощ.
А я танцював.
І зрештою я знайшов сенс у тому, щоб служити своєму ближньому.
Трагічна історія.
Яскрава оповідь.
Дякую.
- Але ви мусите приїхати. - Ні.
Так. Для вашого брата Фенґа це буде провокація.
Але Ґрейс буде надзвичайно щаслива.
Ти знаєш, як далеко я зайшов, щоб утекти від минулого? Знаєш?
Я не можу вернутися!
Що ж, залишу вас у смутку.
А ви не думали, що ви, можливо, батько Ґрейс?
Ви ж, мабуть, робили підрахунок. Бо я зробив, щойно дізнався.
Я не робив підрахунку, але від тієї думки закалатало серце.
Невже? Невже в мене справді була дочка від Вівіан?
Якщо є хоча б один-єдиний шанс, що ви - батько Ґрейс...
вона заслуговує, щоб ви були на її весіллі.
Ну й поворот.
- Ну й поворот. - Мені треба пройтися.
А Зої про це не знає?
І мені не треба. Нащо це мені?
Друже, ти сам спитав.
Очевидно, що про цей секрет Едґар і говорив з Вівіан.
Ну, одну загадку розгадали.
- Дві. - Що?
Ось чому на Едґаровій мапі була кнопка на Патагонії.
Але ж ви насправді не батько...
О боже. Ясно.
Усе нормально. З тобою все буде нормально.
- Дякую за підтримку. - Та я не вам казав.
Ти!
- Я Ганна. - Я знаю, хто ти.
- Хотіла, щоб прозвучало виразно. - Не розумію, що це значить, але...
Послухай.
Я знаю, що ти маєш почуття до Ґрейс.
Тому просто зізнайся, що вбила брата - і ми всі поїдемо додому.
Але тоді я не поїду додому. Я поїду в тюрму.
І вона стане твоїм новим домом.
Ні. Бо я не вбивала брата.
Господи. Ну й нехай!
Усі можуть так сказати,
бо нема доказів того, що насправді коїлося в ці вихідні.
Правда. Жаль, що відеограф уже поїхав.
Що?
Відеограф, якого найняв твій батько.
Як там його звали? Кайл?
Ні. Було якесь дратівливе ім'я.
- Кайрі. - Ні. Не таке дратівливе.
Кайлер? Кай... О боже, Кайлер!
Ну, не знаю.
Він знімав цілі вихідні. Це реальні докази.
- Так. - Відеодокази.
Привіт.
- О боже. Тобі допомогти? - Не треба.
Ти стежив за нами з кущів?
Не змінюй теми.
Цей Кайлер і те, що він зняв, можуть стати ключем до всього.
Може, твій батько йому подзвонить?
Ні. Він не хоче допомагати.
А це трохи підозріло.
Не підозріло.
- Ти куди? - Вона тікає.
- Кінна поліція завжди схопить винного. - Що?
І ось підійшло весілля.
Але від думки, що через стільки років я побачу Вівіан, я був сам не свій.
Тому видерся на великий камінь, щоб віднайти рівновагу.
На чорта я сюди приїхав?
Тихо.
Тихо, друже.
Тихо.
Я тебе не скривджу.
Заблукав, так?
Ходімо знайдемося.
Леді та джентльмени, дядько Ґрейс - Уліс.
Радько Уліс!
Тост, так?
Заради дівчат я мусив бути безтурботним радьком,
але всередині мене вирував потік емоцій.
Хто ще спробує традиційного кумису?
Я спробую.
Може, я й не член цієї сім'ї, але, чорт забирай, у ній моє місце.
Я люблю вашу племінницю.
Люблю її всіма фібрами душі.
І тому цілком логічно,
щоб саме я випив з вашого рога.
Добре.
Я ніби не говорив так барвисто.
- Може, пропустите те, що було далі? - Ні.
Яка гидота.
У тебе шматочки у волоссі.
Зустрінемось опівночі під плакучою вербою.
Вівіан.
Навіщо ти сказав про нас Едґару?
Він сам здогадався.
І не лише про це.
Можливо, я - батько Ґрейс.
Вона моя?
Ні.
Я робила тест на батьківство, коли вона народилася.
Авжеж.
Чому минуле не може лишитись у минулому?
- Бо річ не лише в минулому. - Що ти робиш з моєю дружиною?
Я приїхав до Ґрейс.
Гей.
Ґрейс моя дочка, тому не смій казати їй, що це не так.
Я б ніколи не сказав, але Едґар може.
З Едґаром я розберуся.
Я не дам йому розколоти нашу сім'ю.
Брате, я сумую за тобою.
Ти коли-небудь простиш мене?
Не прощу, навіть коли ти будеш при смерті.
- Анік? Це ти? - Ку-ку.
Я приніс вам зарядку.
Я пролетів пів світу,
щоб дізнатися, що брат і досі ненавидить мене,
і щоб розбилася надія на те, що Ґрейс - моя дочка.
Я все робив машинально.
Треба було пережити той день, і можна було знов зникнути.
Тепер уже назавжди.
Але, на мій подив, Ґрейс потребувала від мене більшого.
Потанцюєш зі старим?
Радьку.
Не переживай, ти зі мною. Чуєш?
Готова?
У неї природний дар.
Хоч би що я вигадував, вона все повторювала крок у крок.
Я засумнівався, чи Вівіан справді зробила тест на батьківство
багато років тому.
У неї були всі підстави збрехати,
щоб відправити минуле туди, де воно мало бути, на її думку: у минуле.
Мені треба було дізнатися правду.
Але як?
Склянка.
Авжеж.
Якщо заберу келих, з якого пила Ґрейс,
то зможу провести власний тест на батьківство.
Уже 22:00,
настав особливий час, коли гості стають небажані. Будь ласка, йдіть.
Але мені потрібен був час.
А якщо ви живете на території садиби...
вечірка в бібліотеці!
Мені треба було просто непомітно забрати келих Ґрейс.
Є в цьому якась неповага.
До речі, а як це взагалі робиться?
Легко. Треш ватною паличкою по келиху й збираєш ДНК.
Копи таке роблять постійно.
А ще коханки.
Дякую.
Як кажуть апачі:
«Тепер ви не відчуватимете дощу, бо вкриватимете одне одного».
Надіюся, так і буде.
Я наллю тобі ще.
Що робиш, кемосабе?
Підміняю бармена.
- І я більше люблю «ґімузабі». - Мені байдуже.
Будь другом, передай оту пляшку «Шеклтону», будь ласка.
Авжеж.
Мій вечір минув непогано.
Можна й випити.
Аякже.
Брате.
Післязавтра я зникну назавжди.
Випий зі мною востаннє.
Мені це нецікаво.
За Ґрейс.
За краще майбутнє.
І за поховання минулого.
Я не куштував твого знаменитого бінґу.
- Може, якраз сьогодні й скуштую. - Ні.
Це лише для Едґара.
А ось і наш герой дня.
У понеділок я відправляю це в лабораторію.
Я розумію: є ймовірність, що я не батько Ґрейс.
Я не хочу вносити розлад у сім'ю.
Слухай, ми розслідуємо вбивство.
Але я маю ще питання. Едґар тоді з'їв бінґ?
Не знаю. У них була розмова віч-на-віч.
Якщо він з'їв бінґ, то за часом усе збігається.
Якщо говорите про мого брата, то краще я вийду.
Слухайте, я розумію, як це виглядає.
Та ви думаєте, що бажання Фенґа приховати зраду -
достатній мотив убити Едґара?
Ні. А от батьківство - думаю, так.
Зої рознервується. Як їй усе це розказати?
«Слухай, кохана, твій радько, можливо, для твоєї сестри - бато,
б-та... б-тато. Батько».
Не кажи їй.
Це не твій секрет, щоб розповідати, а Вівіан.
Тобто я повинен мовчати про такий важливий секрет і не казати Зої?
Що не казати Зої?
Гей!
Який у тебе чарівний дядько.
Ну, такий бувалий і мудрий.
Я ж казала, що розмова з ним змарнує час.
А знаєш, що не змарнує? Неспростовні докази.
Пам'ятаєш хлопця, який всі вихідні знімав тата?
- Я знайшла його інстаграм. - Насправді я знайшов його інстаграм.
Можна з ним зв'язатись і отримати всі його відео.
Кому потрібне кіно з голови, коли можна подивитися справжнє кіно?
Що ж, у нас є кістлявий Скорсезе. Це добре.
Так. От і побачите, що моїм батькам нема що ховати.
Ага, аякже. Сумніваюся. Вони відмовляються давати свідчення.
- Тревісе. - Ні, це чудово.
Він знімав усі вихідні, значить стануть відомі всі секрети.
Переклад субтитрів: Ольга Сушицька