НЕБЕЗПЕЧНА ВЕЧІРКА
Оце вже краще.
То про що ми говоримо?
Ви сказали, що бачили, як сталося вбивство.
- Так. - І що то була не Ґрейс.
Хоча це саме ви її звинуватили.
Якщо я чимось вас засмутила - mea culpa.
Отже...
Ти впевнена, що була свідком моменту отруєння?
Я знаю, що я бачила.
Розумію, якої ви всі думки про мене.
Я холодна, пихата й така гарна, що від цього стає ніяково.
Але бути Ізабель Міннауз нелегко.
Я горда жінка, а цей рік був складний.
Моя історія - класична, сповнена напруженості, параної
і глибокого падіння в божевілля.
ІЗАБЕЛЬ
Так сталося, що торік раптово вмер мій чоловік.
Любий, сьогодні у всіх на очах сльози.
Тобі б не сподобалося.
- Мамо, ти тремтиш. - Ні. Усе добре.
Ну, значить, дрижиш. Надінь моє пальто.
Ні. Не хвилюйся.
- Я в порядку. - А мого пальта не хочеш?
Ні. Хочу поїхати звідси,
поки не довелося знов розмовляти з сенаторськими дружинами.
Вона так не переживала, відколи заміський клуб став пускати італійців.
Чому було так багато квітів?
Мамо, квіти - це традиція.
Ну, скоро вони будуть такі ж мертві, як і твій батько.
Ізабель може, ти трохи поживеш з нами?
Ми зможемо горювати разом, як родина.
Вони за мене переживали.
І мали на те всі підстави. Я втрачала зв'язок з реальністю.
Александр.
Ти вмер уві сні, і я тепер не можу спати.
Едґар узяв для мене снодійне в нашого лікаря.
Та воно не допомагало.
Базилік, лавровий лист, селера... Ні, перець горошком.
Так. Ні, мелений чилі, мелений чилі.
Ні, карда... кардамон. Тут каррі.
- Тут... - Мамо.
Так, це я.
Зараз пів на п'яту ранку. Чому ти не спиш?
А ти чому не спиш?
Я встав поплавати в басейні перед відкриттям бірж.
Ну, в тебе спеції були не в тому порядку.
Ти прокинулася серед ночі, щоб навести лад серед моїх спецій?
Я знала, що то був абсурд. Але ж я вже казала: я горда жінка.
Ну, хтось же мусить.
Хатню робітницю треба звільнити. За можливості - привселюдно.
Я не хотіла, щоб Едґар знав, що я страждаю.
Але з кожним днем ставало дедалі важче
- вдавати, що все добре. - Це ж одне й те саме.
- Буцефал - це цифрові долари. - Ні.
Долар - це державна пропаганда.
Прямо на ньому надруковано обличчя президента.
А буцефал досконаліший.
Мамо. Мамо, ти мене чуєш?
Вона ніби на іншій планеті.
Що? Ні. Я не люблю, коли ви обговорюєте політику.
Це так недолуго.
Ми обговорювали мою криптовалюту.
Ну, я не люблю новомодні віяння, тостер-печі, пружинки, Майкла Бубле.
Налийте мені випити.
Ізабель, у тебе вже є випити. У руці.
Але ж це джин.
А я не люблю джин.
- Авжеж, любиш. - Любиш.
Ти пила його щодня, коли була вагітна Едґаром.
Ти казала, що ваше з батьком стоп-слово було «Сіґремс».
Добре. Я люблю джин.
Я відчувала, як вони осуджують мене.
Від їхнього жалю ставало тільки гірше. А снодійне так і не допомагало.
Я почала думати, що й справді божеволію.
Ні, мій персональний асистент не може носити брекети.
Це ознака слабкості.
Можеш вимкнути музику? Я не чую власних думок.
Я не знаю, що таке Рош ха-Шана, але вихідного в цей день вам не дам.
Вибач. Яку музику?
Та цих жахливих дітей, що співають якусь ахінею.
Вибачте. Я передзвоню. Зараз я зайнятий.
Це потойбічна версія тієї жахливої попсової пісні, яку любив батько.
Ох, мамо. Нема ніякої музики.
Ну, от тепер нема.
Глянь на себе.
- Ти не спиш. - Ні.
- Тепер тобі щось чується. Що... - Так.
Що коїться з моєю мамою?
Ти пережила сильний шок.
- Так. - Батько не мав загинути...
- Ні. - ...в авіакатастрофі.
Хвилинку. Ви сказали, що ваш чоловік умер уві сні.
Він заснув за штурвалом свого літака, поки пасажири кричали,
стрімко пікіруючи назустріч вогненній смерті.
Але це несуттєво. Тут важливо, що...
Боже мій, що ти робиш?
Це буде маленька труна для Роксани.
Важливо те, що я втрачала глузд на очах в Едґара.
І Ганни, моєї милої, дивної пташки.
А її думка для мене важливіша за всі інші.
Чекай, справді?
Я не... Ти ніколи цього не казала.
- А як би я це сказала? - Отак, як щойно.
Але ж я кажу не тобі. Я кажу їм.
Як ти це собі уявляєш?
Щоб я сказала, що люблю тебе тобі в лице, коли ми з тобою наодинці?
- Мені було б дуже приємно. - Ні, це абсурд.
Ви не думали звернутися до психотерапевта?
Чи, може, священника?
Я знаю в Стамбулі прекрасного шамана.
А ще він показує виняткові еротичні фокуси.
Серйозно? Я вражена. Ні, дякую.
Це все прекрасно.
І ще мені цікаво, за рахунок чого фокуси еротичні?
- За рахунок члена. - Ясно.
Важливо, щоб ми повернулися до того, як ви стали свідком убивства.
Добре. Поки я втрачала здоровий глузд,
Едґар продовжував жити.
Де оливки? Обіду без оливок не буває.
Зелені оливки. Чорні оливки. Де оливки?
Вибачте її. Вона дуже прив'язана до кісточкових плодів.
Ви приїхали.
Мамо, я дуже радий познайомити вас.
Місіс Міннауз,
мені так приємно нарешті з вами познайомитися.
Я теж рада познайомитися, Ґейл.
- Мамо. - Що?
Я ж казав, що її звати Ґрейс.
Ні, ти... учора ввечері за «Скреблом» ти сказав, що...
Це не підлягає обговоренню.
А де оливки?
Чому я не так запам'ятала? Щось не сходилося.
Мамо, я почав зустрічатися з дівчиною
і хочу запросити її завтра на обід,
якщо ти до такого готова.
Авжеж, готова. Я ж казала, що в порядку.
Ця дівчина для мене дуже важлива.
ШИЗАНУТА
І я знаю, що вона дуже хоче з тобою познайомитися.
Її звати...
ҐЕЙЛ
Куди вона?
ҐРЕЙС
Ґрейс. Назва мого божевілля з п'яти літер.
Ти навмисно принижуєш мене.
Ох, та перестань. Ґейл. Ґрейс.
Яка різниця? Усім байдуже.
Мені не байдуже.
І мені теж.
Авжеж, не байдуже, Ґрейс.
Не зважай на неї.
Я намагався допомогти,
але, на жаль, ти божевільніша за капелюшника в капелюшній крамниці.
Мені подобається. Бо це скоромовка.
Божевільніша за божевільного капелюшника в капелюшній крамниці.
Я була в розпачі, але вони мали рацію.
І все ставало тільки гірше.
Приїхав меч, який ти замовила.
Меч. Який меч?
Я не замовляла меча у вузькооких.
Здається, так не можна казати.
Хтось помилився.
Ну, тут етикетка з твоїм іменем.
Покупець. Одержувач.
Я цього геть не пам'ятала.
Ти про цей меч.
І це не закінчувалося.
Ізабель, я у ванні.
- Нащо ти замовила лицарські обладунки? - То не я.
Надворі стоять повні лицарські обладунки,
і я точно їх не замовляла.
Чи замовляла?
Ізабель.
Тобі погано?
Бо мені от зараз дуже важко.
Тоді я собі сказала...
Забий.
Добре.
Але я не могла забити, тому вирішила цілком цьому віддатися.
Що це таке?
Це називається батут.
Батут?
Дивися. Дивись, як мама стрибає.
Мама, яку я знаю, не скаче.
Глянь на Роксану. Згоряє від сорому. Вона буквально зараз блюватиме.
Сьогодні батут. Учора були обладунки, меч.
І я бачу, що ти не пам'ятаєш, як усе це замовляла.
Я відмовляюся мовчки спостерігати, як ти розтринькуєш усе,
чого батько добився важкою працею.
Ти до мене дуже агресивний.
Батько мертвий.
Він загинув, коли його літак розбився на хребті Адірондак,
де його обвуглені кістки, скоріше за все, згризли вовки.
І тепер моє завдання - піклуватися про нашу сім'ю,
і я це й робитиму.
Я говорив з доктором Шулкіндом.
Він вважає, що пора поговорити про опікунство.
Опікунство.
Няньчитиме мене, мов дитя. Контролюватиме. Доля, гірша за смерть.
Що ти робиш?
Ти так повільно падаєш.
Я знала, що доктор Шулкінд приїде на весілля.
І якщо я хотіла мати свободу, треба було якимось чином
довести йому, що я в порядку.
ЕДҐАР І ҐРЕЙС
Хоч я й сама не була в цьому певна.
Доктор Шулкінд.
Добрий вечір.
Ми дуже раді, що ви змогли приїхати.
Едґар каже, що ви трохи нездужаєте.
Погано спите. Скаржитеся на пам'ять.
Нічого подібного. Насправді я ніколи не почувалася так добре.
Як там ваші...
«троє дітей і нуль домашніх тварин»?
Чудово.
Ізабель хто така Ґейл?
Ґейл? Ґейл?
Це ж ти замовила ці серветки?
ВЕСІЛЛЯ ЕДҐАРА І ҐЕЙЛ
Тут якась помилка?
Ні.
Це ми так жартуємо з моєю новою невісткою.
І в чому ж полягає жарт? Поясни нам.
Ну, жарт стає несмішний, якщо його треба пояснювати.
Вітаю, місіс Едґарова мама.
Ваш син задумав щось недобре.
Що ти таке кажеш?
- Його схеми з криптою. - Що ти знаєш?
Не прикидайтеся. «Ох, я божевільна старенька.
Ох, де ж мої ключі? Як працює телефон?»
- Мамо. - Він помацав мене за сідниці.
У вас що, каблучки на пальцях?
У мене йде кров? Відчуваю смак крові.
Коли я його вдарила, до мене дійшло.
Криптовалюта. От у чому річ.
Зажди. Ану, трохи назад.
Як Едґарова крипта пов'язана з тобою?
Мій психічний стан погіршувався,
і син відреагував на це не співчуттям.
А використав це як можливість запустити свої пазурі в мої гроші.
Це нелогічно.
В Едґара й так було більше грошей, ніж можна витратити за життя.
Так. Ми багаті, як нафтовики.
Іноді я себе питаю, чому мене не викрали заради викупу?
Перестаньте. Можливо, Едґар і був дещо зациклений,
але він не був чудовиськом.
Та попри це він мертвий. І хтось із нас його вбив.
Я знаю, що ти там.
Я відчуваю запах блювоти і... фісташок?
Туше. Ти мене помітив.
Я слухав у пів вуха.
Так, ти такий непомітний, як фургон продавця морозива.
То...
Чомусь тобі не дуже цікаво,
яку локшину там розвішує Ізабель.
Я й без Ізабель знаю, що Едґар був негідником.
Авжеж. Але ж і ти трохи негідник, так?
Ти, мабуть, здогадуєшся, що я знаю, що ти задумав.
Оцей цуцик уміє не лише отримувати ляпаси.
Вибач, треба відповісти.
Мені теж треба прийняти діловий дзвінок.
Або зробити.
- Кажи. - Привіт, мамо.
Ви серйозно думаєте, що Едґар націлився на ваші гроші?
Я не думаю. Я знаю.
Я навіть спробувала подзвонити своєму юристу, щоб мати захист.
Хай негайно передзвонить.
Виявляється, він не відповідає на дзвінки опівночі.
Хто там?
Себастіане, що ти тут робиш?
Можна зайти?
Що ти хочеш?
Що це ти таке робиш?
Хіба не бачите, як я шаленію від вас?
Просто шаленію.
Ох, Себбі.
Ти навіть не уявляєш, що я пережила, як я настраждалася.
Візьми мене. Візьми прямо зараз.
Не хотілося б вас ні до чого змушувати.
Може, оберемо стоп-слово? Щось таке, що ви не забудете.
Наприклад...
кличку коня вашого покійного чоловіка.
Як там його звали?
- Александрова коня? - Так.
Ви точно пам'ятаєте. Як його звали?
Тебе прислав Едґар?
Авжеж ні.
Він думає, що я їду з глузду, а ти прийшов це довести.
Що за... Ви збожеволіли?
А схоже, що я збожеволіла?
Це самурайський меч?
Ні, так уже не можна казати.
Скажи Едґару, хай вважає мене геть навіженою,
але мої гроші мої! Мої!
Очевидно, що Едґар відправив свого найкращого друга
й ділового партнера, щоб спокусити мене.
Що?
О боже. Ви всі такі святоші.
Тобто йому можна дивитися еротичні фокуси,
а мені нічого не можна.
Вони справді надзвичайні.
Уся та ситуація мене занепокоїла.
Зранку перед весіллям я ходила по лезу ножа.
Це тобі.
Шпилька. Сімейна реліквія.
П'ять поколінь наречених Міннауз заколювали волосся цією шпилькою.
Покладіть отут.
Шлюбний договір. Едґар таки хотів моїх грошей.
І якби, боже збав, він утратив усі свої в цій ідіотській цифровій піраміді,
його бідна - буквально бідна - дружина залишилася б ні з чим.
Моя тобі порада.
Важливо, щоб ти його підписала.
Хоч би що сталося між тобою і Едґаром,
ти отримаєш...
один мільйон доларів.
Підписуй.
Що, ви хотіли допомогти мені?
Авжеж. Тепер ти - Міннауз.
Ми про своїх турбуємося.
Ого. Дякую.
- Але я лишила своє прізвище. - Що?
Дай мені хвилинку.
То на чому ми зупинилися?
Ми п'ємо однакове снодійне.
Це не снодійне.
Якраз навпаки. Це адерал.
Адерал?
Щоб цілу ніч не спати.
Снодійне. Сміх та й годі.
Я кілька місяців не спала. Через снодійне?
Адерал? Неможливо.
Але ж вони однакові.
Ці таблетки дав мені Едґар.
Мамо, нема ніякої музики.
І я бачу, що ти не пам'ятаєш, як усе це замовляла.
Тут якась помилка?
Я казав, що її звати Ґрейс.
Ти навмисно принижуєш мене.
Я намагався допомогти, але, на жаль, ти божевільніша
за божевільного капелюшника в капелюшній крамниці.
То був Едґар. Він стояв за всім.
Дивися: це таблетка снодійного, яке ти мені даєш.
А це адерал.
Подивися на них - вони абсолютно однакові. Поясни.
Ох, мамо. Ці таблетки геть не схожі.
Ця таблетка світло-блакитна, а ця - темно-блакитна.
Ти не при своєму розумі.
- Подзвонимо доктору Шулкінду. - Ні, зі мною все добре. Усе добре.
Я бачу.
Вони різні. Не знаю, чому я одразу не помітила.
Мамо, сьогодні в мене весілля.
Ти впевнена, що не осоромиш нас із Ґрейс під час своєї промови?
Ти й так нервуєшся виступати на людях.
Я в порядку. У порядку. Я вже й промову роздрукувала.
Не відходь від сценарію.
Він брехав. Точно брехав.
І що це за раптова зацікавленість моєю промовою?
Авжеж - зробити з неї виставу для всіх.
Він хотів принизити мене
і довести доктору Шулкінду, що я божевільна.
Тому я поставила пастку.
Якби він щось змінив у моїй промові, я б це помітила.
Мем. Мама нареченого.
Хтось може потримати вашу сумочку?
Я можу потримати.
- Може, ящірку теж? - Ні.
Мамо, я передам твою сумочку Аніку.
Він забрав мій клатч - як я й очікувала.
Але я його розкусила, і збиралася не зводити з клатча очей.
Ізабель.
А потім він раптово зник.
Ні.
Я випила кілька коктейлів і скрізь його шукала.
- Ти. - Я?
Я нічого не робив.
Віддавай.
А зараз кілька слів скаже мама нареченого.
Віддай клатч.
Не чіпайте.
Мить істини.
Якщо мій любий син вдавався до газлайтингу заради моїх грошей,
от-от я мала дізнатися це напевно.
Зірочки не було. Він підмінив промову.
От і попався. Але ж ні, це я попалася.
Саме публічна вистава йому й була потрібна.
Це не моя промова! На моїй промові була зірочка.
Едґар підмінив промову.
Весь час то був Едґар: таблетки,
музика, металевий мужик, батут.
Усі люди, скрізь.
На жаль, ти психічно хвора.
Заберіть її.
ОПІКУН ІЗАБЕЛЬ МІННАУЗ - БОЖЕВІЛЬНА
Це не моя промова.
Сказавши, що мою промову підмінили, я здалася б божевільною.
Якби я прочитала те, що він написав, моя доля була б така сама.
Тому я обрала найменше зло. Єдиний вихід - не зупинятися.
«У житті ми маємо багато стосунків.
Триватимуть лише стосунки з однією людиною, може, двома.
Ми переживаємо біль і незгоду,
а коли відвертаємося, вони дуже швидко зникають.
Так, дуже швидко зникають.
Тому тримайся за тих, кому ти справді небайдужий.
Зрештою тільки вони й лишаться.
А коли ти постарієш, і в тебе почне випадати волосся,
скажи, кому ти все ще будеш небайдужий?»
О, так.
Так.
О боже.
То ви не просто белькотали?
- Це слова пісні «MMMBop»? - Так.
- Люблю Hanson. - Справді?
Александр їх дуже любив.
Ну от.
Я негайно перешлю вам договірні пункти.
- І буде ще. - Так, буде ще.
Я негайно оброблю ці дані.
Мушу йти, мамо. Бувай. Цілую.
Тревісе, що ти хочеш?
Ну, спершу
я думав, що Едґар намагався привласнити собі кошти інвесторів.
Розіграти свою смерть, втекти з грошима.
Але тепер думаю, що напав на слід справжньої махінації.
Он як? Просвіти мене.
Ну, вердикт такий, Пол Ньюман.
Це надовго?
Мені здається, що Едґар штучно збільшував вартість
бусифіліса, інвестуючи власні кошти через фіктивні компанії.
А тепер ти спішиш усе розпродати,
бо знаєш: скоро всі дізнаються, що він відкинув ноги.
А тоді вартість його «монетки» буде менша, ніж квиток у кіно.
Ого. Мушу визнати:
за винятком того, як ти вимовляєш «буцефал»,
усе цілком правильно.
Я дуже вражений. Хоч це й неважливо.
Авжеж, важливо. Важливо для тих, хто вам довіряв.
Важливо для людей, які повірили в буце... бу... в цю валюту.
Буцефал.
Ви, багатії, думаєте, що вам що завгодно зійде з рук.
Бо зійде.
Тревісе. Дозволь дати тобі одну пораду.
Казино завжди виграє.
Не треба так робити.
Тому не намагайся переграти казино.
Треба самому стати казино.
Це було круто.
Ну, отак я вчинила. Викрутилася з його пастки.
Але я знала: він не здасться.
Він усе ще хотів моїх грошей.
І щоб їх отримати, йому треба було прибрати мене.
А в Едґара завжди було два шляхи до перемоги.
Я бачу твою гру наскрізь, Едґаре.
Ох, мамо. У тебе параноя. Ти неадекватна.
Не будь така вперта - з'їж шматочок торта.
Що ти з ним зробив?
Спеціальна доставка. Містер Фенґ хоче, щоб ви спробували.
Ні, дякую.
Містер Фенґ сказав, щоб я не приймав відмову.
Він сказав, ніяких «ні».
Спершу мені почулося «ні, яких ні», але я врахував контекст:
- і він просто хотів... - Ось тобі контекст.
Засунь свій холодний десерт собі в дупу й вали звідси, бінґ-бой.
Пішов.
Торт.
А вночі Едґар умер.
Тому, бачте, я знаю, хто його вбив...
бо то була я.
Але лише тому, що він намагався вбити свою матір.
Торт просто вразив не ту ціль.
Чекайте, ви це знали,
але все одно цілий день звинувачували Ґрейс? Навіщо?
Боже, та заспокойся. Мені було страшно. Тобі що, ніколи не бувало страшно?
І я не була впевнена, чи мені все не здалося.
Він сильно збив мене з пантелику.
Якби я сказала, що підозрюю,
ніби Едґар підміняв мої ліки,
навмисно доводив мене до безумства, газлайтив мене,
ви б вирішили, що божевільна старенька,
якій ви всі перемивали кістки, безсумнівно ненормальна.
Тому я обрала наступного найімовірнішого підозрюваного - тебе.
Але пізніше...
Усе йде чітко.
Поки що без ускладнень. Ми це зробимо.
Треба, щоб уже зараз.
- Так. - Зараз.
Це Себастіан.
Чому тут відчинено?
Агов!
Хто тут?
Мій син.
Попався!
ПОШТА ІЗАБЕЛЬ МІННАУЗ
ВЕСІЛЛЯ ЕДҐАРА І ҐРЕЙС
Бачите? Я знала, що замовляла правильні серветки.
- Чорт. - Мабуть, Едґар підмінив їх.
Мій єдиний син був безжальний з самого початку.
О боже. Не можу повірити, що майже вийшла за нього заміж.
- Ти таки вийшла. - О так.
Що я пропустив?
Ізабель убила Едґара.
Серйозно?
То що, це все?
- Ми розкрили справу? - Так. Справу закрито.
Ізабель убила свого сина, який також убив себе сам.
Секунду.
У нас є зізнання.
Знаю, та тільки...
Ви переставили тарілки з тортом на бенкеті?
Одразу після церемонії?
Так. Скільки разів я мушу пояснювати, як саме я вбила свого сина?
Але ж ви його не вбили.
- Ні. - Ні!
В Едґара були галюцинації перед смертю. Це симптом отруєння дурманом.
- Правильно. - А завдяки Тревісу...
Що я зробив?
...ми точно знаємо, що галюцинації починаються
приблизно через 15 хвилин після вживання отрути.
Побічних ефектів небагато - лише кілька денних кошмарів.
Але ще півтори години були танці -
після того, як Едґар з'їв торт, і до початку вечірки.
Часові рамки не збігаються.
Але ж торт міг бути отруєний чимось іншим.
- Роксана не їла торт. - І справді.
Едґар чітко сказав, що вона не любить торти.
- Вона не любила. - Добре.
Якщо Едґара вбила не Ізабель, хто ж тоді?
Іззі? Ти тут?
Це Гові?
Привіт, красуне.
Поліція? Чому вони приїхали так рано?
Я завершив свої справи й подзвонив їм.
Ну що, мені сказали, тут сталося вбивство.
Так. Убивця - наречена.
Та ви жартуєте!
Переклад субтитрів: Ольга Сушицька