Kaip mes vis dar neišsiaiškinome?
Buvau įsitikinęs, kad išsiaiškinsim.
Taip, aš irgi.
Noriu pasakyti, tą galėjo padaryt bet kas.
Visi turėjo priemonių. Visi turėjo galimybę.
Visi turėjo motyvą.
Man neramu dėl vieno dalyko.
Bet tau tai nepatiks.
Palauk, kodėl taip sakai?
Buvo tik vienas žmogus, kurio niekas nepaminėjo,
pasakodamas savo pratęsimo istoriją.
Bibliotekoje.
Mačiau Izabelę,
Haną, Greisę, Fengą,
Sebastianą, Ulisą,
Travisą, Vivianą...
Bet niekas nematė Zojos.
Ne... Ji stengėsi padėti Greisei.
Kaip Jasperas stengėsi padėti tau?
Skanu.
Kas yra? Kas vyksta?
Prisėsk.
Išsiaiškinote, kas tai padarė?
Nes jaučiuosi siaubingai.
Nenorėjau, kad kalbėtumėte su mano tėvais,
o jie slėpė tą beprotišką romaną.
Mums tereikia, kad pasakytum,
ką veikei vakar per pratęsimą.
Šūdas.
Tikrai galvojau, kad gerai paslėpiau pėdsakus.
Zoja, ką tu padarei?
Stengiausi apie tai negalvoti.
- Judvi su Greise pykotės dėl Edgaro. - Taip.
Ir aš taip ir negavau progos viską ištaisyti su vyr. pamergės kalba,
nes Edgaras mane pertraukė.
Ir tuomet aš...
Tik noriu pasakyti, jog tą padariau netyčia.
Aš nenorėjau, kad jis mirtų.
Ne.
Dieve mano, liaukis. Jis niekam nerūpėjo.
Labai jau lengvai tą sakai.
Nežinau.
Visa tai atrodė kaip kažkoks netikras siaubo filmas ar panašiai.
Žinojau, kad Greisė ant manęs pyksta.
Ei.
ZOJA
Čia kas nors yra?
Nenorėjau, kad ji išvyktų į medaus mėnesį mums nesusitaikius.
Tad įsmukau į jos miegamąjį, norėdama įdėti savo kalbą į jos lagaminą.
Ei. Čia kas nors yra?
Edgarai, čia tu?
Nejuokinga.
Sveikas, šuneli.
Tik norėjau palikti raštelį savo seseriai.
Dieve mano!
Dieve!
Eik šalin!
Dieve mano.
Ne!
Atnešk, kale!
Šunyti?
Eina šikt.
Aš nužudžiau šunį.
Viskas gerai, Zo.
Klausyk, tai nutiko netyčia, aišku? Kaip ir sakei.
- Ji pasakė: „Atnešk, kale.“ - Pasakei, tiesa?
Ir patys žinote, kokia tampu pikta,
jei mane išprovokuoja.
O taip, prisimenu.
Labai norėjau jums tą pasakyti, bet vis tiek patys išsiaiškinote.
- Tik norėjome sužinoti, kur tas šuo. - Taip, dabar jau žinome.
Taigi, dar pakalbėkim apie tai, kas nužudė Edgarą.
Gerai. Taigi, kas tą padarė?
Įtariamojo neturime.
Ką? Neturite įtariamojo?
Tiesiog... Turbūt kažką pražiopsojome.
Atleisk, partneri.
Atvažiavau tokį kelią ir nuvyliau tave.
- O kaip Greisė? - Nemanau, kad tą padarė Greisė.
Tik nežinau, kaip tą įrodyti.
Ateikite, visi. Reikia aptarti keletą dalykų.
Ką gi, mano komanda dar dirba,
bet man gana akivaizdu, kad tą padarė nuotaka.
- Ne. - Taip.
- Ji už jo ištekėjo dėl pinigų... - Ne.
...nepasirašė priešvedybinės sutarties,
užnuodijo jo gėrimą.
Viskas paprasta.
Atsiprašau, šerife.
Jūs turbūt ta buvusi policininkė.
- Teisingai. - O, varge.
- Malonu susipažinti. - Taip.
Nenoriu jums aiškinti, kaip dirbti,
bet ar nemanote, jog reikėtų atlikti tyrimą?
Taip, Greisė - ne vienintelė, kurią galima įtarti.
Prieš 10 minučių, kai dar nebuvo apkaltinusi Greisės,
- Izabelė galvojo, kad tą padarė ji. - Ką?
Viskas gana paprasta - niekad nemaniau, kad nužudžiau Edgarą.
Galvojau, kad jis pats save netyčia nužudė,
nes norėjo nužudyti mane.
Tik pasikeitė taikinys.
Bet dabar matau, kad jau nuo pradžių buvau teisi, ir tą padarė Greisė.
Teisingai.
- Teisingai? Kodėl taip sakai? - Anikai, duok man minutėlę.
- Ką? - Tik vieną minutėlę.
- Vieną minutę? Neturime... - Duok man...
Klausyk, negali būti, jog tikrai žinai, kad tą padarė Greisė.
- Suradome žudiką. Tai - Greisė. - Taip.
Aš ją suimsiu. Ir tepasigaili Dievas jos sielos.
Iš kur žinote, kad ne aš tą padariau?
Nes šunį tai nužudžiau.
- Tu nužudei Pulkininką? - Manau.
- Nenužudei. - Beveik neabejoju, kad nužudžiau.
Užtikrinu, Pulkininkas gyvas. Tas šūdžius niekaip nenudvesia.
Kai trečią kartą susirgo vėžiu, galvojome, kad nudvėsė, palaidojome jį.
Tas siaubingas gyvulys išsikasė iš po žemių.
Ėmė ir išdygo.
- Pulkininke. Pulkininke! Ateik. - Ne!
Dieve mano.
Tas mažas šūdžius neužmušamas.
Bet kaip? Išmečiau jį pro langą.
Turiu teoriją.
Ir tai paaiškintų Edgaro žodžius prieš pat mirtį.
Zoja išmetė šunį pro langą, ir jis nukrito ant Izabelės batuto.
Ir netgi tas prakeiktas šunėkas!
Štai ką pamatė Edgaras.
Nuostabu.
Daugiau niekas?
O tu turi devynias gyvybes, mažuti?
Koks šūdo gabalas.
Bet kokiu atveju, įrodymų jūs neturite. Tik motyvą.
O čia nėra nė vieno, kuris nebūtų turėjęs motyvo.
Nebūtų turėjęs motyvo.
Nebūtų motyvo.
Taip, ir jei tai yra dar vienas Izabelės atvejis...
- Ieškome ne ten. - Taip.
Reikia filmuotos medžiagos.
Ei! Stokit!
Nesiruošiu stovėti ir žiūrėti, kaip du kvaileliai apsimeta detektyvais.
Viskas baigta.
Puiku. Zoja to nepadarė.
Greisė to nepadarė. Tą padariau aš.
Šunsnukis. Žinau, ką čia išdarinėji.
Neišdegs.
Suimsiu ją.
Ir aš jį nužudžiau.
Ir aš nužudžiau Edgarą.
Kažkoks absurdas.
Kaip sako zulai: „Mirtis - tai drabužis, kurį apsirengia visi.“
Pasmaugiau jį savo plikomis rankomis.
- Jis buvo nunuodytas. - Nunuodijau Edgarą savo rankomis.
Čia jums ne kažkoks Agatos Kristi mėšlas.
Žmogus - negyvas.
Tuomet jums teks suimti mus visus,
nes ir aš nužudžiau Edgarą.
Labai norėčiau, kad būčiau jį nužudęs dar kartą.
- Tėti. - Atleisk, įsijaučiau.
Pasakysiu, aš tai jo nenužudžiau.
Pasakysiu, aš jį nužudžiau.
Ir padariau tą todėl, kad myliu Greisę. Ir aš jums visko nepapasakojau.
Jūs visi viską papasakojote. O aš - ne.
Kai buvome Amsterdame, mudvi su Greise,
mes nuo tų pyragėlių gerokai apsinešėme, ir aš labai išsigandau.
O tu mane nuraminai, visą dieną glostei man nugarą,
rūpinaisi manimi.
Panašiai kaip Travisu,
tik šįkart tai buvo ypatinga ir tikra.
Tą akimirką mūsų sielos susiliejo
ir niekad nebeišsiskirs.
- O tuomet aš privėmiau į kanalą. - Užteks.
Hauvi, suimk merginą.
Ne.
- Ne, negalite suimti. - Nelieskit Greisės.
Labai greitai viskas susijaukė, ką?
Bet kaip buvusi policininkė esamam, pasakau, kad išgirdot daug prisipažinimų.
Kai apie tai sužinos žiniasklaida,
o neabejoju, kad sužinos, visi rašys:
„Šerifas Redonas išgirdo prisipažinimus, bet nekreipė į juos dėmesio,
nes jo gera draugė Izabelė Minous liepė taip daryti.“
Gerai jau.
Duodu tau penkias minutes įtikinti mane, kad ne nuotaka tą padarė.
Bet tau teks gerokai pasistengti,
antraip suimsiu jus visus už trukdymą teisėsaugai.
Anikai, tu žinai, kas išties tą padarė, tiesa?
Taip, žinau. Be abejo.
Mums tereikia dar kartą peržiūrėti Kailerio nufilmuotą vaizdelį.
Kas tas Kaileris, bliamba?
Pasakyk, kuris vaizdelis, parodysiu jį telefone.
Ką gi. Jei norite ką nors nužudyti, turite turėti priemones, motyvą ir galimybę.
Visi čia buvę priemones turėjo - tai gėlės iš Hanos sodelio.
Ir visi turėjo galimybę, nes dalyvavo pratęsime.
Išskyrus Zoją.
Tu buvai viršuje, miegamajame, ir išmetei šunį pro langą.
- Pakartosiu, man labai gaila. - Nieko tau negaila.
Ir visi čia esantys turėjo motyvą.
Izabelė, išduota motina.
Sebastianas, atleistas partneris.
Hana, meilės ištroškusi sesuo.
Travisas, pavydus buvęs vaikinas.
Ir dar Ulisas, klajoklis, kuris nekenčia turčių.
Uošvis Fengas, kuris neturi nė cento, nors kiti to nežino.
Uošvė Viviana, kuri turi savo paslaptį.
Zoja, nepatikli svainė.
Ir Greisė, ne taip jau labai įsimylėjusi nuotaka.
Keturios minutės.
Bet vieno žmogaus motyvas buvo stipriausias.
Ir būtent tas žmogus tą ir padarė.
Ulisas.
- Ką? - Šdėdė Ulisas?
Tai manot, kad aš nužudžiau Edgarą, nes nekenčiu turčių?
- Silpnokas motyvas, sakyčiau. - Jūs teisus.
Jei manai, kad jis teisus, kodėl galvoji, jog norėčiau nužudyti Edgarą?
Nenužudei.
Matot, kaip man pasakė Fengas.
Viskas čia ne dėl Edgaro.
- O dėl Vivianos. - Ką?
Ir kaip sakė Izabelė, nuodai pasiekė ne tą taikinį.
Tu norėjai nunuodyti Fengą.
Viviana, po išvakarių vakarienės susitikai su Ulisu po gluosniu svyruonėliu.
Viskas gerai. Visi žinome apie romaną.
- Kokį romaną? - Mano romaną su Greise.
Ne, ne šitą.
Manau, ji turi galvoje mano karštus susitikimus su Izabele.
Izabelė mokė tave gaminti?
Ne. Visi jau seniai apie tai žinojo.
Ką? Tikrai?
- Mano Sebuti, viską jiems papasakojau. - O Dieve.
Prieš daugel metų Viviana ir Ulisas turėjo romaną.
Po velnių, kokie jūs visi ištvirkę.
Viviana, turite pasakyti, kas nutiko.
Aš...
Nuėjau pasikalbėti su Ulisu akis į akį.
VIVIANA
Ką čia veiki?
Kodėl atėjai?
Ak, Viviana.
Viviana, aš mėginau.
Mėginau tave užmiršti,
bet po šitiek metų aš...
Aš negaliu.
Koks tu kvailas. Nekalbėk taip.
Nukeliavau į kitą pasaulio kraštą, norėdamas pabėgti nuo savo jausmų.
Bet pavargau bėgti.
Būk su manimi.
Ulisai!
Mieloji, tau nebereikia apsimetinėti...
Tavo vaikai jau suaugo.
Tau nebūtina likti su tuo kvailu senu Fengu.
Ji - ne kvailas.
Jis - geras.
Jis - mielas.
Su juo smagu.
Jis - kilniaširdis.
Ir jis - drąsus.
Jis pakankamai drąsus, nes suteikė man antrą progą.
Progą, kurios galbūt nenusipelniau.
Ir aš jo niekuomet nepaliksiu.
Kas čia vyksta?
Kaip drįsti kalbėti su mano žmona venas tamsoje?
Sakiau jam, kad eitų savo keliais.
Gerai, gana. Ačiū.
Aš myliu savo vyrą.
Prieš daugybę metų pridariau klaidų, bet aš pasirinkau jį.
Ir nė sekundės nesigailėjau.
Ką gi. Taigi, jei Viviana neketino palikti Fengo,
vienintelis būdas būti su ja buvo patraukti jį nuo kelio.
Taigi, grįžai į savo stovyklą...
SVEIKINAME EDGARĄ IR GREISĘ
...atstumtas ir piktas.
Pamatei, kad gėlės vis dar stovi ant stalų,
nes Viviana jas paėmė tik kitą rytą,
ir atpažinai durnaropę.
Nes po visų savo kelionių pažįsti gėles.
Paprastoji durnaropė. Esu girdėjęs, kad ją naudoja psichotropiniais tikslais.
Tad nieko nelaukei.
Nusprendei nužudyti Fengą ir užimti jo vietą.
Tau tereikėjo užplikyti tuos žiedus arbatai.
Visą naktį praleidau lauke.
Nebuvau name iki pat pratęsimo.
Kaip manot, iš kur gavau arbatinuką ir karšto vandens?
Na, arbatinukas buvo tavo ragas,
o karštas vanduo
buvo iš mūsų dušo.
Taigi, kai arbata jau buvo rage,
pratęsimo metu įsipylei stiklą viskio sau,
o į Fengo taurę įpylei durnaropės.
Ne tą dariau.
Sakiau, ką ten veikiau.
Taip. Tėvystės įrodymas.
- Tėvystė įrodymas? - Prašiau tavęs jiems nesakyti,
bet turėjau įsitikinti, Greise.
Bėda ta,
kad net jei norėjai įsitikinti dėl tėvystės, paėmei ne tą taurę.
Sebastianas sakė, kad kažką veikei su viskio taure.
Viskas gerai, kemosabe?
Ko pageidausi?
Raudono vyno, o mano vyrui - viskio.
Bet Greisė pratęsime gėrė raudoną vyną.
Ji netgi nemėgsta viskio.
Be to, viskis man atsiduoda gaudytojo pirštine.
Matai, kai viskas virto žmogžudystės tyrimu,
manau, supratai, kad tas akių muilintojas matė tave prie baro,
tad tau teko greitai sugalvoti istoriją.
Tad sumąstei pameluoti apie tėvystės testą.
Tu žinojai, kad Greisė nėra tavo dukra, bet apsimetei turįs abejonių.
Galėčiau būti Greisės tėvas.
Ar ji - mano?
Tad pasakei mums, jog paklausei to Vivianos,
bet Vivianos pasakojime apie tėvystės testą nebuvo užsiminta.
Bet aš pavargau bėgti.
Būk su manimi.
Tau tereikėjo sukurpti įtikinamą istoriją.
Arbata iš dušo, istorijos.
Visiškas absurdas.
Tu užnuodijai Fengo gėrimą prie baro ir padavei jį jam,
pasakodamas minėjai, kad jis gurkštelėjo
ir nuėjo pas Edgarą bei nunešė jam savo skustus ledus.
Už geresnę ateitį.
Už palaidotą praeitį.
Bet nemanau, kad Fengas išgėrė su tavimi.
Manau, Fengas netyčia apsikeitė taurėmis su Edgaru.
- Taip manot? - Ačiū.
Tiesą sakant, nepamenu.
Yra filmuota medžiaga.
Matot, Fengo socmedijos vyrukas Kaileris truputį pafilmavo.
- Zoja, radai? - Taip. Edgaro kabinete yra televizorius.
Manau, galime visi eiti ten.
Mano televizorius - čia.
Matot. Gerai, ar ne?
Nieko negalit padaryt normaliai?
Tai dabar žiūrėsim paauglio filmuką.
- Zozo, paspausk šaltinį. - Tėti, tą ir darau.
- Zo, manau, jei paspausi HDMI... - Ne, tiesiog pasirink „Apple TV“.
- Jei pasirinksi šaltinį, taip. - Tą ir darau.
Šaltinis. HDMI3...
Žinot, ką? Patylėkit! Aš sutvarkysiu.
KAILERIO VESTUVIŲ MEDŽIAGA
Užkurkit pragarą, p. Fengai.
Štai čia Ulisas paduoda užnuodytą taurę Fengui.
O Fengas padeda tą taurę priešais Edgarą.
Gerai, dabar atidžiai žiūrėkite,
nes jei mes neklystame, kai tik Edgarui nepatiko ledai...
Man neskanu.
...kas man labai keista, nes kaip gali būti neskanu, suprantat?
Juk jie, na, saldūs, bet su daug vaisių ir pieno.
- Tobulas derinys iš visų tų... - Anikai.
Taip. Gerai. Atsiprašau.
Štai... čia.
Jai labai neskanu.
Dėkui už atvirumą. Ačiū.
Zoja, sustabdyk.
Ir... ten. Matot?
Jis paėmė ne tą taurę,
netyčia palikdamas nuodus Edgarui.
Tai šunsnukis.
Taigi, Edgaras išgėrė užnuodytą viskį.
Kaip ir Roksana.
O Fengas išgėrė viskį, į kurį Greisė buvo pripylusi „Aderalio“.
Kaileri! Ei, tu įrašinėji?
Pažiūrėkit. Tas vyrukas gerokai paveiktas „Aderalio“.
Visą naktį nemiegojęs.
Kaip galime miegoti, kai turiu tiek daug idėjų verslui?
Ulisas nuėjo miegoti šeštadienio vakarą, galvodamas, jog nunuodijo Fengą.
Tad kai kitą rytą išgirdo klykiančią moterį,
jis pagalvojo, kad Viviana
aptiko Fengo kūną.
Ir Travisas sakė, jog girdėjo traškesį,
kai kažkas bėgo per pistacijų lukštus,
bet tai buvo Ulisas,
kuris bėgo pro Travisą ir Greisės miegamąjį,
tiesiai prie Vivianos durų, vos tik išgirdo klyksmą.
Teisingai.
Kai atidariau duris, už jų stovėjo Ulisas,
pamatęs Fengą, jis atrodė taip, lyg pamatęs vaiduoklį.
Išgirdau klyksmą.
Gerai, gerai, Kaileri, turiu eiti. Kaileri.
O, varge. Jau baigėt?
Ką dar galime pasakyti? Mes viską išsprendėme.
Tikrai? Nes tai, ką rodėte, nėra įkalčiai.
Tai - visiškos smulkmenos.
Taurės buvo sukeistos. Parodėme ekrane.
Mes suradome arbatinuką,
jis buvo paslėptas vonios spintelėje, nuotakos ir mirusiojo kambaryje.
Ir ką gi čia turime?
Tikrą įkaltį, kurį rado tikra policija.
Taigi, jei tas vyras norėjo užplikyti arbatą duše,
kodėl Greisė turėtų slėpti arbatinuką spintelėje?
Aš neslėpiau...
Galbūt todėl, kad jūs, pamaivos, vaidinot detektyvus, o tikri policininkai...
Pamaivos?
Pasakyk į akis.
Nemėgstu kartoti.
Aš paslėpiau arbatinuką.
Ne, tai aš paslėpiau arbatinuką savo plikomis rankomis.
- Ne, Travisai. Aš išties paslėpiau. - Kurių galų? Kodėl?
Radau jį tavo kambaryje,
kadangi žinojau, kad arbata buvo užnuodyta,
bijojau, kad visi kaltins tave.
Tu pamanei, kad aš tą padariau?
Ne, niekuomet... Klausyk.
Ei. Ne...
Kurių... Zoja, liaukis. Zoja!
Tai daugiau nei gurkšnelis.
Matai? Aš tikiu tavimi.
Giliai širdyje žinau, kad nuodų ten nėra.
- Esi visiška beprotė, Zo. - Tikrai taip. Eikš.
Leisk man išgerti iš tavo rago.
Kas jau kas, bet tu turėtum žinoti, kad tai - tradicinis gruzinų kantsi.
- Leisk man išgerti iš tavo kantsi. - Jis tuščias.
Paskutinius kumyso lašus panaudojau skryliams.
Tuomet duok man jį.
Pripilsiu Izabelės džino.
Ką? Kas vyksta?
Jei ten nėra nuodų, tai nieko blogo nenutiks, tiesa?
- Ką? Ne... - Viviana.
Puiku.
Bet tai juokinga.
Puiku.
Tau nereikia manęs stabdyti.
Čia aukščiausios prabos gėrimas.
- Ačiū. - O, taip.
Viskas gerai.
Aš tavimi tikėjau.
- Stok. - Ne, ne!
Ne.
Kodėl?
Aš tave mylėjau.
Tikrai tave mylėjau.
Mylėjau tave su tokia aistra,
kokios mano drovuolis brolis niekuomet neįstengs pajausti.
Žinau, kad ir tu tai jautei.
Tik nedrįsai pripažinti.
Ir todėl turėjau padėti tau gyventi toliau.
Galėjome likusį gyvenimą praleisti drauge.
Gyvenimą, kupiną nuotykių,
jaudulio ir romantikos.
Tuomet nebūtum įstrigusi su tuo nuobodžiu, apgailėtinu...
Nieko sau.
Žudikas surastas, mielasis.
Tu dabar su angelais.
Sakiau, kad tai - ne aš.
Greise, noriu atsiprašyti už tai, kad apkaltinau tave žmogžudyste
daugybę kartų šiandien.
Aišku.
Ir kol apgailestauju, jei manai,
kad dėl to, jog pabuvai ištekėjusi už mano berniuko kelias valandas,
galėsi paveldėti jo turtus,
žinok, kad teks susipažinti su mūsų advokatais.
- Ir tu nelaimėsi. - Ne.
Nes mes įpirksime žymiai geresnius advokatus nei tu.
Aš tikrai nenoriu tų jūsų kolonistinių turtų,
tad taip, viskas gerai.
Taigi. Pagaliau.
Bet pagal ją man vis tiek priklauso milijonas dolerių, tiesa?
Jūs taip sakėte.
Tėti?
Kiek, sakei, tau reikia pinigų, kad atgautum savo furgoną?
- Tikrai? - Maždaug milijono dolerių? Ar tiek sakei...
Ne, aš tau grąžinsiu viską iki paskutinio cento!
Ne, nereikia!
Ačiū.
Kažkas man atsiuntė straipsnį apie Edgaro mirtį.
Dabar viskas vieša.
Ar pardavei visas tas kompiuterines monetas?
Na, teko greitai suktis, tai gavau 62 centus už dolerį.
Pasisekė, kad tai nutiko prieš...
- Ką? - Ką?
Bucefalas, jis kyla. Dar kyla.
Jo vertė išaugo triskart nuo tada, kai viską pardaviau.
Žinai, kas nutiko?
Liepiau savo „Reddit“ armijai investuoti į Bucefalą.
Taip, žinau, kaip reikia ištarti.
Dabar aš - kazino.
Tu atleistas. Kraukis daiktus ir keliauk sau.
Izabele, nusiramink.
Galiu būti tavo kompanionu.
Nueitume į teatrą. Retkarčiais pavakarieniautume.
Jei tik sutarsime lovoje darbuotis tik rankomis,
manau, visai pavyktų.
Jau turiu šunį, kuris niekaip nedvesia.
Viskas šuniui ant uodegos.
Norėjome padėkoti, kad išgelbėjai Greisę.
Išgelbėti Greisę. Čia kaip tame seriale.
Nes jis vadinasi „Gelbstint Greisę“.
Nes Greisę išgelbsti. Taigi, tai...
Taigi, ji išgelbėta, ir aš padėjau. Bet jūs tą žinote.
Stengiuosi sukurti gražią akimirką. Nesugadink jos.
Taip, atsiprašau. Aš vis dar nervinuosi jūsų akivaizdoje.
Nežinau, ar pastebite.
Anikai, aš suprantu, kaip tau buvo sunku
paprašyti manęs papasakoti Zojai ir Greisei apie tai, kas nutiko.
Taip, to pokalbio aš tikrai nenorėjau,
patikėkit manimi, bet...
Tą patį galiu pasakyti ir apie savo verslą.
Tavo dėka pakalbėjau su Viviana apie savo sunkumus.
Turėjau tą padaryti anksčiau.
Ji - mano partnerė.
Anikai, tu būsi geras vyras Zojai.
Jei tai kada nutiks.
Keista, kad taip sakote,
nes kaip tik ketinau pasipiršti Zojai.
Bet po šių įvykių
nežinau, kaip ji žiūrės į vestuves.
- Ką gali žinoti? - Ką gali žinoti?
Viskas gerai? Nelengva buvo.
Taip. Ne. Man... viskas gerai.
Spėju, ne taip gerai pažinojau savo dėdę.
Jis man labiau buvo ne žmogus, o fantazija.
Jei atvirai, mane labiau pribloškė mano mamos romanas.
Ir, žinok, aš niekad nepagalvojau, kad Greisė galėjo nužudyti Edgarą.
- Taip, žinoma. - Taip.
Gal ir šmėstelėjo nedidelė abejonė.
- Mažulytė. - Sekundėlę.
Bet, manau, šis savaitgalis privertė mane iš naujo suprasti, kas yra meilė,
ir kad svarbu, ko noriu iš gyvenimo.
Taip, mane irgi.
Ir gal dabar nėra geras laikas ir gera vieta apie tai kalbėti,
bet gyvenimas - trumpas, ir...
Tu nori išsiskirti su manimi?
Ne!
Noriu pasakyti, kad man patinka, kokia esu su tavimi,
ir su niekuo kitu nenorėčiau išgyventi žmogžudystės.
Ir aš taip jaučiuosi.
Bet, tikėkimės, žmogžudysčių nebebus, gerai?
Tik noriu paklausti,
ar vesi mane?
Neįtikėtina!
Ką? Tu nenori...
Ne. „Neįtikėtina“ ne ta prasme.
Turiu galvoje: „Neįtikėtina! Aš ketinau tau pasipiršti!“
- Neįtikėtina. - Norėjau tą padaryti pakeliui namo,
ten, kur pirmą kartą pasibučiavome.
Visą savaitgalį stengiausi gauti tavo tėvų palaiminimą
ir pagaliau jį gavau.
Atleisk. Nežinojau, kad buvai sugalvojęs visą tą planą.
Aš atsitrauksiu ir palauksiu.
Ne, dabar jau žinosi, kas laukia, taigi, tai nebebus siurprizas.
Be to, tu jau pati paklausei.
Tai atsiimu klausimą.
Neatsiimk.
Neaiškinsiu tau, kokios, manau, turėtų būti piršlybos.
- Turi žiedą? - Taip, daiktadėžėje.
- Tikrai? - Taip.
Atsinešk jį ir paklausk.
Ne, tai nebebus staigmena, nes...
Ar tekėsi už manęs?
Tu neturi žiedo.
Tiesa. Neturiu. Bet, žinai, galiu padaryti, kaip tu padarei.
Iš stiebelių, kaip ir tu.
Ne visai kaip tu. Kaip tu padarei?
Pasakysiu štai ką. Susitarkim.
Kada nors kitą mėnesį, kai visiškai nesitikėsim,
vienas iš mūsų netikėtai pasipirš, gerai?
- Sutinku. - Nuostabu.
- Puiku. - Jėga.
- Pasaka. - Sutarta.
Jėga.
Ar tekėsi už manęs?
Gerai. Tu matei, ką aš dariau? Gerai. Na...
Tu dabar pasipirši?
Ačiū, kad padėjai. Buvo smagu būti partneriais.
Taip, buvo smagu vėl įbristi į tą pačią upę,
išklausyti asmeninius filmus ir išsiaiškinti žmogžudystę.
Ir mačiau judu ten.
Sakiau, kad parūpinsiu tau holivudinę pabaigą.
Dabar turbūt sėsiu rašyti tos knygos.
Žinai, niekad nesupratau.
Kodėl rašai knygą, jei taip mėgsti asmeninius filmus?
PO METŲ
Čionai.
- Zoja! Anikai! - Sveiki!
- Ei! - Jėga!
- Dabar esu tikra holivudietė. - Gerai.
Parodykit žiedus.
- Šituos žiedus? - Taip!
Tik pažvelkit! Kokie judu mieli!
Palauk. Skaičiau, kad Ksaverą vaidins Danielis Redklifas.
Palaukit ir pamatysit, kas vaidins mane.
Veiksmas!
„X“ ŽYMI ŽMOGŽUDYSTĖS VIETĄ
Noriu pasikalbėti su jumis visais,
nes bet kuris iš jūsų galite būti žudikas.
- Ji kieta, ką? - Nuostabu!
Taip. Visi aktoriai nuostabūs.
Visi atvykote į klasės susitikimą norėdami antros galimybės.
Meilėje. Gyvenime. Dar kur nors.
Nemanau, kad tą padarė Anikas.
Anikas? Ne. Anikas - mano geriausias draugas. Žinau, kad jis to nepadarė.
Tas žmogus, kuris vaidina mane, ar jis tas, kas manau, jog yra?
Aš jo nenužudžiau. Aš nieko nenužudžiau.
Nufilmuota!
Sakiau jums, kad man tikrai patinka Džalelis Vaitas.
Ir ne tik jūs sulaukėte laimingos holivudinės pabaigos.
Aš susižadėjau.
Pala, ką?
- Ei, kaip pasirodžiau? - Nuostabiai.
Daner susižadėjo su Džaleliu Vaitu?
Koks tu patrauklus.
Jaučiuosi labai nepatogiai.
Išvertė Akvilė Katilienė