Jeg føler, jeg er en de mest forhadte skatere.
Mange siger grimme ting. Men jeg er ligeglad med, hvad andre siger.
Jeg har bare brugt det som motivation og gjort, hvad jeg ville.
Jeg voksede op i São Paulo, Brasilien.
Jeg begyndte at skate som tiårig.
Første gang jeg rørte skateboardet, faldt jeg for det.
Da jeg begyndte at skate, lærte jeg hurtigt det hele.
Jeg prøvede at lave tricks første dag.
Jeg vidste ikke, hvordan man kørte, men prøvede allerede at lave tricks.
Jeg holdt fast i lågen og prøvede at lave kickflips, heelflips…
Det er nemt at falde, når man skater. Vi falder konstant.
Mange begyndere giver op, fordi det gør ondt.
Jeg kan huske, første gang jeg kørte ned ad en bakke og faldt.
Jeg fik hudafskrabninger over hele kroppen.
Og jeg tænkte: "Det her er sjovt. Det vil jeg prøve igen."
Jeg skatede sammen med drengene. Jeg var nærmest en lille dreng.
Jeg sloges med dem. Jeg prøvede de samme tricks.
Jeg var den eneste pige.
Min nabo kaldte mig øgenavne, fordi jeg gik i det samme tøj som drengene:
hængerøvsbukser, kasketter og med et skateboard under armen.
Min far hadede skating. Han ville ikke have, jeg skatede.
Han var en streng far.
Han sagde, jeg skulle læse lektier og ikke rende rundt med drengene.
Han knækkede endda mit skateboard.
Men næste morgen lavede jeg et nyt med en ven. Jeg ville bare skate.
Da jeg var 14 år gammel, blev jeg inviteret til Los Angeles
for at skate til X Games.
I det øjeblik gik det op for mig, at jeg var god til det her.
Velkommen, mine damer og herrer, til Los Angeles i Californien.
Jeg klarede mig skidt til mine første X Games.
Til konkurrencerne i Brasilien var skateparken var meget lille.
Da jeg kom til X Games, var alt dobbelt så stort.
Jeg blev nummer sjok.
Jeg tror, jeg havde brug for det. Det ændrede min skating.
Det pressede mig til at blive bedre. Jeg indså, at jeg måtte oppe mig.
Letícias første guldmedalje nogensinde får hun i hjemlandet.
Letí! Letí! Letí!
Letícia Bufoni er guldmedaljevinder.
Letícia Bufoni er tilbage på toppen.
Endnu en guldmedalje.
Tre X Games-guldmedaljer, en bronze, to sølv.
X GAMES-MEDALJER: SØLV, BRONZE GULD, GULD, GULD, BRONZE
Da jeg begyndte at vinde til X Games, tog alt fart. Det var fedt.
Jeg mødte professionelle skatere.
Jeg fik mulighed for at komme i bladene. Fitnessblade, modeblade.
Mange sagde, at jeg ikke skatede længere.
De sagde, at jeg var fuldtidsmodel, fitnessmodel.
Det gjorde ondt, for min førsteprioritet var at skate.
Det kom altid i første række.
Da jeg blev inviteret med i ESPN's kropsnummer, var jeg meget beæret.
Først var jeg meget nervøs, fordi jeg vidste, jeg skulle være nøgen.
Jeg gjorde det og var vild med resultatet.
Men mange kendte ikke til konceptet med at fremvise idrætsudøveres krop.
Altså musklerne, ikke de andre dele.
Så der var mange, som sagde grimme ting.
At jeg blev betalt for det, at jeg forrådte mine principper.
Og det skete lige før Street League, den allerførste Street League.
Direkte fra Chicago.
2015 STREET LEAGUE-VM
En historisk dag for Street League-skating.
Efter seks år er der kvinder med for første gang i aften.
100 % FLERE KVINDER!
Street League var den største skateboardkonkurrence.
Jeg gik gennem en svær tid i min karriere og ville virkelig gerne vinde.
Det er en stor dag for kvindeskateboarding.
Lad os se på de kvinder, som går efter titlen.
Mange af mine konkurrenter sagde, at jeg ikke skatede længere.
På banen er alle venner.
Men inderst inde vidste jeg godt, at de bagtalte mig.
Jeg pressede mig selv for at modbevise dem.
Nervøsiteten før en konkurrence er ikke den bedste følelse.
Men når jeg begynder at skate, ændrer alt sig.
Jeg er fokuseret og lytter ikke til noget.
Man kan stå og skrige mit navn lige ved siden af mig.
Der kan være fyrværkeri. Jeg fokuserer kun på mine tricks.
Hun kan sammensætte ollier. Gode enkelttricks. Hun er hurtig.
Hun er god til ramper og streetskating.
Det var en sjov bane.
Der var et stort SLS-logo midt på banen,
som ingen hoppede over, fordi der var et stort hul.
En kæmpe ollie.
Hold da op!
Sådan der!
Jeg tænkte slet ikke på første- eller andenpladsen.
Jeg ville bare udføre mine tricks.
Perfekt løb. Flot 180-graders frontside.
Jeg kan huske, jeg lå nummer to og havde tre chancer til.
Jeg havde ikke brug for mange point, men et fornuftigt antal.
Hvis jeg gjorde noget nemt, ville jeg få nok point til at ligge nummer et.
Men jeg talte ikke point. Jeg ville bare lave noget godt.
Et rigtigt trick. Ikke bare noget nemt for at vinde.
Hvad har hun til os?
Et stort 360-graders flip mislykkes. Hun får ikke roteret nok.
Jeg forsøgte at lave et 360-flip, men det første mislykkedes.
Jeg tænkte: "Jeg har to forsøg til. Jeg klarer det."
Andet forsøg mislykkedes også.
Jeg tænkte: "Nu bliver det svært.
Jeg kan mærke presset og har kun en chance til."
Hun skal bruge 3,9.
Vi må se, om hun prøver 360-flippet, som er mislykkedes to gange,
eller om hun prøver noget, hun ved, hun kan.
Jeg vidste godt, jeg ikke behøvede satse, men det ville jeg.
Jeg ville udføre det trick.
Især når det var mislykkedes to gange, så ville jeg klare det.
Jeg ændrer ikke bare trick, fordi det kan koste mig sejren.
Jeg vil vinde på rette vis.
Hun skal bevare fokus.
Normalt ved man, om man klarer et trick eller ej.
Jeg havde mit skateboard under fødderne, så jeg tænkte: "Jeg klarer det."
Men så snart jeg landede, mistede jeg balancen.
Og da jeg genvandt balancen, tænkte jeg: "Jeg har styr på det."
Og så jublede jeg bare.
Hun klarede det!
Svedigt.
Letícia Bufoni er den allerførste
kvindelige SLS Nike SB Super Crown-verdensmester.
Da det sidste trick lykkedes, fik jeg verdens bedste følelse.
Det er svært at forklare den følelse.
Det er ligesom faldskærmsudspring. Det skal opleves.
Det var min største sejr på grund af omstændighederne.
Efter det fik jeg en masse respekt.
Det er en drøm. Jeg har drømt om Street League i to uger.
Og jeg gjorde det. Jeg er vildt glad.
Det var et mit livs højdepunkter.
Jeg indså, at hvis man er god til noget, vil folk altid bagtale en.
Men jeg var ligeglad. Jeg ønskede bare at blive bedre til at stå på skateboard.
Selvfølgelig betyder det noget at vinde,
men skateboarding er langt mere end bare at vinde.
Mange forældre tager kontakt til mig
og siger, at deres døtre skater, fordi de har set mine videoer.
Det er fedt at høre.
Jeg prøver altid at være den person, jeg manglede, da jeg begyndte.
Jeg ville vise min far, at kvinder kan skate og være professionelle.
Sådan en person manglede jeg.
Så jeg vil være den person for den yngre generation.
Jeg vil vise dem, at man kan, hvad man vil.
Man skal følge sin drøm. Man kan opnå alt.
Tekster af: Cecilie Hassenkam