Jag är nog en av de skejtare som har baktalats mest.
Många människor säger… elaka saker.
Men jag struntar i vad folk säger.
Jag lät det motivera mig och fortsatte med det jag ville göra.
Jag växte upp i São Paulo, Brasilien.
Jag började skejta när jag var tio år.
När jag rörde skejtboarden första gången blev jag förälskad.
Så snart jag började skejta lärde jag mig allt väldigt fort.
Jag testade trickåkning första dagen jag skejtade.
Jag kunde inte ens ta fart,
men jag gjorde redan trick.
Jag brukade hålla i grinden
och göra kickflips, heelflips…
Man faller väldigt lätt när man kör skateboard.
Vi faller jämt.
Många ger upp när de börjar skejta,
för det gör ont.
Jag minns första gången jag åkte utför en backe och föll.
Jag hade, typ, skrubbsår över hela kroppen.
Men jag tänkte:
"Det här är kul. Jag vill göra det igen."
Jag brukade skejta med pojkarna. Jag var rätt mycket en pojkflicka.
Jag tävlade med dem.
Jag använde samma trick.
Jag var den enda flickan.
Min granne kallade mig allt möjligt,
för jag hade samma kläder som pojkarna:
säckiga byxor, skärmmössa, och jag bar på en skejtboard.
Min pappa avskydde skateboardåkning.
Han ville att jag skulle åka skridskor.
Han var en rätt strikt pappa.
Han sa att jag borde vara hemma och plugga
och inte ute och lattja med pojkarna.
Han bröt av min skejtboard en gång.
Men nästa morgon fixade jag en ny skejtboard
och skejtade igen.
Att skejta var det enda jag ville.
När jag var 14 år fick jag inbjudan till Los Angeles
för att tävla i X Games.
Det var då jag insåg
att jag nog var bra på det här.
Välkomna, mina damer och herrar, till Los Angeles, Kalifornien.
Vid första tävlingen gick det inget vidare.
Jag var van vid tävlingar i Brasilien, där…
…skejtparken var väldigt liten.
När jag kom till X Games var allt dubbelt så stort.
Jag kom sist.
Jag behövde nog det där.
Det förändrade min skejting.
Det pushade mig att bli bättre.
Jag tänkte: "Jag måste förbättra mig."
Leticias första guldmedalj nånsin
kom i hennes hemland.
Letí! Letí! Letí! Letí!
Leticia Bufoni är guldmedaljör.
Leticia Bufoni är på topp igen.
Ännu en guldmedalj.
Guldmedaljör för tredje gången i X Games.
Ett brons, två silver.
X GAMES 2010 SILVER - 2011 BRONS - 2012 SILVER
2013 GULD - 2013 GULD 2013 GULD - 2014 BRONS
När jag började vinna i X Games,
hände allt så fort.
Det var rätt häftigt.
Jag fick träffa proffsskejtare.
Och jag fick chansen att vara med i många tidskrifter,
typ fitnesstidskrifter,
modetidskrifter.
Många sa att jag inte var en skejtare längre,
utan att jag var modell på heltid,
en fitnessmodell.
Det gjorde ont, för min första prioritet var alltid skateboard.
Det kom alltid först för mig.
När jag inbjöds till ESPN Body Issue,
var jag väldigt hedrad.
Först var jag väldigt nervös,
för jag visste att jag skulle vara naken.
Jag gjorde det, och älskade resultatet.
Men många människor
förstod inte konceptet att visa en idrottares kropp,
alltså muskler och så, och inte visa annat.
Så många kritiserade mig hårt
och sa att jag fick betalt för det.
Att jag sålde mig.
Och det hände strax före Street League,
den första Street League nånsin.
Vi sänder direkt från Chicago.
VM I STREET LEAGUE SKATEBOARDING 2015
En historisk dag för Street League Skateboarding.
Under dess sexåriga historia
har kvinnor aldrig tävlat i Street League förrän ikväll.
NU 100 % FLER KVINNOR!
Street League var den största tävlingen inom skateboarding.
Jag hade en tuff tid i min karriär
och ville verkligen vinna.
Det här är nåt helt nytt inom skateboarding för kvinnor.
Vi ska se vilka som tävlar om titeln.
Många av dem som tävlade mot mig
sa att jag inte skejtade längre.
När vi kom till banan var alla vänner.
Men jag visste innerst inne
att det var de som pratade bakom min rygg.
Jag kände stark press på mig att visa att de hade fel.
Mina nerver före en tävling,
känslan jag har, är inte skön.
Men när jag börjar tävla förändras allt.
Jag fokuserar helt och lyssnar inte på nånting.
Man kan skrika bredvid mig, ropa mitt namn.
Det kan vara fyrverkerier.
Jag är bara fokuserad på skejtingen.
Hon vet hur man utför ollies,
bra enkla trick.
Hon är bra på att skejta fort.
Hon är bra på övergångar. Hon är bra på street.
Det var förstås en väldigt kul bana.
Det fanns en stor SLS-logga mitt i banan
som ingen hoppade över,
för det var ett högt fall.
En stor ollie.
Titta bara.
BUFONI 3,3 FÖR 1.A PLATS 4,4
Titta bara.
Jag tänkte inte ens på första eller andra plats.
Jag ville bara klara alla mina trick.
Fint. Perfekt löp.
Snygg frontside 180.
BUFONI 15,2 FÖR 1:A PLATS 1.3
Jag minns att jag var på andra plats,
och hade tre chanser kvar.
Jag behövde… inget absolut toppresultat, men ett rätt bra resultat.
Om jag gjorde nåt enklare
skulle jag få bra poäng, och gå upp till första plats.
Men innerst inne räknade jag inte poängen.
Jag ville bara göra nåt bra.
Ett verkligt trick. Inte bara nåt enkelt för att vinna.
Vad tänker hon bjuda på?
En stor 360 Flip gick inte hem. Hon roterade inte tillräckligt.
Jag försökte med en 360 Flip.
Jag missade den första.
Och jag tänkte: "Jag har två chanser kvar. Jag klarar det."
Jag missade den andra också.
Jag tänkte: "Tja, nu blir det svårt.
Jag har pressen på mig. Jag har bara en chans till."
Hon behöver 3,9 i poäng.
Få se om hon försöker sig på en 360 Flip… Hon har missat två gånger…
…eller om hon tänker göra nåt hon vet att hon kan.
Innerst inne visste jag att jag inte behövde satsa så stort.
Men jag ville försöka.
Jag ville klara det tricket.
Särskilt eftersom jag missade två gånger, behövde jag klara det.
Jag tänker inte ändra taktik för att kunna vinna.
Om jag vinner, ska jag vinna på rätt sätt.
Hon måste fokusera.
När man gör ett trick brukar man veta om det ska lyckas…
LYCKAS % MISSA %
…eller om man missar.
Jag hade min skejtboard under fötterna,
så jag tänkte: "Jag klarar det här. Jag ska landa rätt."
Men så snart jag landade, tappade jag balansen lite.
Men när jag återfick balansen
tänkte jag: "Okej. Jag klarar det."
Och sen började jag fira.
Hon sätter den! Ja!
Helt sjukt.
Leticia Bufoni är vår första
kvinnliga SLS Nike SB Super Crown-världsmästare.
När jag satte det sista tricket
var det en underbar känsla.
Det är svårt att beskriva.
Som skydiving. Man måste hoppa för att veta.
Det var min bästa seger, på grund av allt jag upplevde.
Efter det fick jag en massa respekt.
Det är en dröm.
Jag har drömt om Street League i typ två veckor.
Och jag lyckades.
Jag är superlycklig.
Det var ett av mitt livs bästa ögonblick.
Jag hade kommit därhän att jag förstod
att om man gör nåt bra, blir man alltid baktalad.
Men jag bryr mig inte.
Jag har jämt velat ta skejting till nästa nivå.
Visst är det viktigt att vinna,
men skejting är mycket mer än att bara vinna.
Många föräldrar kommer till mig
och säger att deras döttrar skejtar på grund av mina videor.
Det är jättekul att höra det.
Jag försöker alltid vara nån som jag inte var när jag började skejta.
För jag ville visa min pappa att kvinnor kan skejta,
att kvinnor kan vara proffsiga.
Och jag fick inte den respekten.
Så idag vill jag vara den personen för den unga generationen.
Jag vill visa dem att man kan klara vadhelst man vill.
Man måste följa sin passion.
Ni kan alla göra det.
Undertexter: Bengt-Ove Andersson