EN NETFLIX-SERIE
Nei!
Au!
Hei!
Frokost, Pugsley.
BADESKUM
Nei!
Ikke en dårlig start på dagen…
-Morn. -Vent, har vi badekar?
KAPITTEL TRE STOL PÅ MEG
Nei.
Jeg angrer nok i morgen.
Boken!
Den er nok litt lang. Jeg er nettopp ferdig med Barneys bok
om den umettelige larven. Jeg så ikke den slutten komme.
Det er en formelbok.
X pluss Y…
Nei, som i en trylleformelbok.
Men hvorfor?
Du er trollmann, eller Temeluchus var det.
En mektig demontrollmann. Tror du har arvet mer
enn evnen til å gå og snakke.
-Vi kan bruke kreftene til å få meg hjem! -Høres farlig ut.
Men ok. Abrakadab…
Alt annet enn det. Flekkene blir umulige å fjerne.
Hallo, hvem er klare for teambuilding på stranda?
Stranddag!
-Jeg elsker organisert moro. -Jeg skal jobbe med brunfargen.
Rart. Norma burde vært her, men hun svarer ikke.
RINGER
Vi møtes vel der.
Det er nydelig, Norma, vennen min.
Ser du, du får det gøy i dag.
-Hva om de hater meg? -Du har jobbet der en uke.
Jeg har fortsatt ingen venner, bortsett fra Barney.
Det er da noen! Bedre enn sommerleiren. Husker du?
Den skulle vi aldri nevne.
Norma. Vennen. Jeg er glad i deg, men du må ut av bilen.
-Mamma! -Hør nå.
Du må ut av bilen, for alle her inne er allerede vennen din.
Du må ut dit og sjarmere dem.
Hva er så morsomt?
-Har han fått venner alt? -Se, Norma.
-Hei. -Å, Norma. Jeg ventet hjemme.
-Hva skjedde? -Angst.
Ja. Å. Seriøst?
Nye folk er skumle. Folk, faktisk. Punktum.
Du har ikke prøvd å bli kjent med dem. Vet du hva de heter?
Ja. Pariserhjul. Burgere. HMS. Smoothie. Dødens sklie.
-Det er der de jobber i parken. -Alt jeg trenger.
-Dødens sklie? Så kult! -Badyah, hun må vite navnet ditt.
Navnet mitt betyr bare "opplyst geni". Jeg liker Dødens sklie.
-Jeg kalles skliemester… -Barney!
-Kom hit! -Dødens sklie? Kult på en T-skjorte.
-Ikke gå. -Å, ja! Vi kan sitte sammen…
Herlighet, er det teambuildingfyren?
Velkommen, dere vakre, unike sjeler. "Namaste."
I denne livssyklusen er jeg teambuildingguruen Harmoni,
og jeg er bedt om, og betalt,
for å gjøre dere til en kjærlig, tillitsfull og hardtarbeidende familie,
for lagarbeid gir bra arbeid.
Gi dere selv en applaus, alle sammen.
Vi applauderer med sjelen.
-Gjør jeg det riktig? -For en tordnende applaus!
Jeg vil rope: "Hallo, Wembley!"
Du ropte det.
Så hvem kan fortelle meg hva som knytter et lag sammen?
-Kjetting? -Teip?
Er det kjetting og teip?
Søte barn, materielle ting kan ikke knytte oss sammen.
Kan de ikke?
Tillit er det som knytter oss sammen, og hva er det motsatte av tillit?
Mistillit.
-Frykt! -Nei, det er mistillit.
Frykten hindrer dere i å knytte bånd.
Frykt er den apen på skulderen som sier at dere ikke må klemme.
Frykt.
I dag skal vi ta fryktapen og kaste den i havet.
Stakkars liten.
Blir jeg en bedre sikkerhetsvakt om jeg beseirer de usynlige fryktapene?
Det er opp til deg, venn.
Så vår første øvelse er min personlige favoritt,
Tillitens labyrint.
Ja. Sånn, ja, Josh. Bare fortsett.
Ok, løft venstre ben nå. Nei.
-Ok. Sånn. Du klarte det! -Ja!
Ok, Norma. Løft venstre ben sakte.
Litt raskere, kanskje?
Kom igjen, følg på.
Det gikk bra.
Neste er Tillitsstirring,
for som vi alle vet, er øynene sjelens vinduer.
-Du tar ikke dette seriøst. -Hvorfor sier du det?
Neste øvelse er Tillitsfallet.
-Hva gjør du? -Jeg stolte ikke på deg.
Og til slutt, Tillitens menneskelige knute.
Dere kommer dere bare løs ved å samarbeide.
Hvordan gjør vi dette?
Stå stille, så går jeg under her.
-Hvem er dette sin hånd? -Min.
Hei. Ok, Norma, du går i midten,
knyt deg opp på veien. Nei, det ble feil.
Prøv å gå ned. Unnskyld! Her kommer jeg.
Hva gjør du? Det ble verre.
Hvorfor er du så full av frykt, Norma?
Stopp!
Hva er det med henne?
Norma, går det bra?
Kom her, ta hånden min.
Slutt å se på meg! Vær så snill, bare…
Lukten av frykt.
Jeg er så dum.
Nei da.
Kanskje jeg er full av frykt. Harmoni så det.
-Han skulle ikke sagt det. -Hvorfor er det så lett for alle?
Jeg er bare god på alt.
Jeg mener å få venner, sosialisering. Barney er så god på det.
Men ikke jeg.
Dere er forskjellige. Hvorfor så streng mot deg selv?
Du høres ut som Harmoni.
Kom, du modige, unike sjel. Ikke la din indre sabotør stoppe deg.
Snart tid for en ny meningsløs lek.
Kom da.
-Håper dere likte oppvarmingen. -Oppvarming?
Nå begynner arbeidet med å bekjempe frykten deres.
Dere må finne frem til det mørkeste stedet inni dere.
Finn deres største frykt.
Og gi den til hodeskallen.
-Hodeskallen? -Det kan ikke være normalt.
-Aldri en fest uten skalle. -Unormalt.
Gi hodeskallen frykten deres.
Skal jeg…
-Kan jeg… -Få den. Jeg starter.
Hva gjør jeg nå?
Tre, to, én.
Badyah?
Tenk fort, valp.
Det går bra, kompis.
Unnskyld meg.
Som HMS-ansvarlig må jeg sjekke at skallen er…
Nei!
Tror du jeg er redd for den greia?
Ansiktet mitt!
Det vakre, symmetriske ansiktet mitt!
Josh? Hva ser du? Folkens?
Ketsjup! Nei! Alt annet enn det!
-Kom igjen, kompis! -Barney, se.
-Det er noe rart med ham. -Ikke snakk i timen.
-Juhu, herr Blå. -Ikke rør den!
Jeg forstår ikke. Hva er du redd for? Er det brisketen?
-Ok, ikke brisketen. -Bestemor, slutt.
Pappa, be henne slutte!
Mamma, skal du ikke si noe?
Bestemor, slutt!
Barney, dette er ikke ekte.
-Hvorfor lar de henne si sånt til meg? -Kom igjen. Dette er ikke ekte.
Hei, du! Forsvinn! La ham være i fred!
Norma? Når kom du hit?
Jeg har vært her hele tiden. Kom.
Det gikk. Du fikk meg ut!
Pugsley, kom tilbake. Kom hit.
Jeg så din frykt da vi tok på skallen samtidig.
Hvis alle tre tar på den, kan vi se Pugsleys også.
Ok. Hold ut, kompis. Straks tilbake.
Hei!
Pugsley! Pugs!
Det er ikke ekte! Det er bare frykten din. Ok?
Ekte, ikke ekte. Bare dødelige snakker om absolutter.
Dere to har holdt meg tilbake! Jeg har fått nok!
-Norma! -Barney!
Pugsley, gjør noe!
Ikke kall meg det. Jeg heter Temeluchus!
Norma!
Hun kan ikke hjelpe deg nå.
-Å. -Ser du? Det er ikke ekte.
Du ville aldri satt vennene dine i fare.
Kom igjen. Vi må hjelpe de andre. Jeg vet du er der inne.
Du klarer det. Bryt deg løs. Kom igjen.
Pugsley! Kom igjen, gutt.
Barney! Her borte, fort!
Vi må hjelpe Courtney. Kom igjen!
Hei! Ikke tull med skallen. Kom tilbake.
Courtney er visst redd for å dra hjem.
Men hun vil jo dra hjem. Hvorfor er hun redd?
-Vent, nei! Slipp meg ut! -Courtney?
Nei! Slipp meg ut!
Kom! Hun er fanget!
Au da.
Vent! Dette er en fryktverden.
Om frykt gir den krefter, må vi bare ikke bli redde?
Lettere sagt enn gjort.
Ja, le av Courtney, redd for å aldri komme seg hjem.
-Du er ok. Du har oss nå. -Vi forlater deg aldri.
Det er frykten min.
Ja, gi meg frykten deres!
Hvem er du?
Harmoni.
Ok, hva er du? Du er en demon, ikke sant?
Kanskje. Og jeg går på en streng fryktdiett om dagen.
Mennesker er fulle av det, så jeg tok brunsjen her.
Det er jo juksedagen min.
Hva slags demonnavn er Harmoni?
Nei. Det er Harm Ond'i.
Fordi jeg er veldig ond.
Uansett, samme det. Det viktigste er dette.
Demon nok nå?
Dette pleide å være skremmende nok, men dere ser for mye skrekkfilm nå!
Måtte skjerpe meg. Din tur, Norma.
Du hjalp vennene dine ut av sine fryktverdener,
men takler du din egen?
-Ja, det gjør jeg. -Flott.
De var bare en forrett. Du blir en bankett!
Å, ja? Da slipper du alle andre ut hvis jeg går inn.
-Avtale. -Nei! Ikke gjør det!
Bon appétit!
Du må ut dit og sjarmere dem.
-Hva er så morsomt? -Sånn, ja. Vis meg frykten din.
Hvor har du vært? Jeg ventet hjemme.
Angst.
Sånn, ja. Mat meg!
Vet du hva noen av dem heter?
Har du sett Norma?
Dere kan ikke gjøre noe. Frykten er for sterk.
Husk at det bare er fryktverdenen. Kjemp imot.
Du forstår ikke!
Min fryktverden er den ekte verden.
Hva? Det er umulig.
Nei! Slutt! Hva skjer?
Nei, vær så snill. Slutt!
Oi. Hadde du så mye frykt at han eksploderte?
Sånn kan det gjøres.
Jeg ante ikke at du har det sånn. Frykten din er så intens.
Jeg er redd for den ekte verden, og den er allerede overalt.
Frykten min virker så dum nå.
Bestemoren din var skummel. Jeg skjønner deg.
Det er ikke henne. Jeg er redd foreldrene mine ikke støtter meg.
-Vel, jeg støtter deg. -Og jeg deg.
Ta det rolig.
-Spiller du? -Ja, men jeg er ikke så god.
Kanskje du kan lære meg?
-Hei. -Hei.
Vil du spille? Armene blir røde og såre,
du får sand i øynene, men det er som en 80-tallsfilm.
Jeg vet ikke. Jeg har dårlig øye-hånd-koordinasjon.
Minn meg på å aldri la deg styre karusellene. Sikker?
-Kanskje neste gang? -Ok.
Hei, Norma!
Det høres nok rart ut, men å jobbe i Phoenix Parks
er drømmen min. Jeg takler jobben. Jeg takler demonene.
Så godt å høre.
Jeg er faktisk ganske god på det.
Det er dette som er vanskelig.
Folk er rare.
Altså, de gir bare ikke mening. Ikke jeg heller mye av tiden.
Jeg prøver å si at jeg er glad jeg har dere.
Din ball!
-Se opp! -Hva?
Se opp, Norma!
Kult.
Tekst: Anette Aardal