EN NETFLIX-SERIE
-Nej! -Va?
Aj!
Hör du!
Frukost, Pugsley.
BADSKUM
Nej!
Ingen dålig start på dagen.
-Morrn. -Har vi ett badkar?
Nej.
Åh.
Jag kommer att ångra det.
Aha!
Boken!
Den är för lång. Jag blev just färdig med den Barney gav mig,
om den omättliga larven. Jag väntade mig inte det slutet.
Besvärjelsebok.
F-A-N…
Nej, en bok med besvärjelser.
Men varför?
Du är en trollkarl. Temeluchus var i alla fall det.
En mäktig demonmagiker. Du har nog ärvt mer
än förmågan att gå och prata. Fast det är coolt.
-Dina krafter kan ta mig hem! -Det låter farligt.
Men okej. Abrakadab…
Inte det! Vad som helst annat! Fläckarna går aldrig bort.
Vem är redo för lite teambuilding på stranden?
En dag på stranden! Jag ser fram emot organiserat skoj.
Jag ska jobba på solbrännan.
Skumt.
Norma borde vara här, men hon svarar inte.
Vi ses väl på stranden.
Norma, raring, det är jättefint!
Där ser du, du kommer att ha kul.
-De kanske avskyr mig? -Du har jobbat där i en vecka.
Och inte fått några vänner, förutom kanske Barney.
Det är alltid nåt! Bättre än på kollo.
-Minns du? -Vi skulle inte nämna det.
Norma. Jag älskar dig, men du måste ut ur bilen.
-Mamma! -Vänta lite.
Du måste gå ur bilen, för alla här inne är redan din vän.
Du måste gå ut och charma dem.
Vad ler du åt?
-Hur kan han redan ha vänner? -Det är Norma.
-Hej. -Norma. Jag väntade i huset.
-Vad hände? -Ångest.
Okej. Eller, va? På riktigt?
Nya människor är läskiga. Människor. Punkt.
Du har inte försökt lära känna nån. Vet du ens vad de heter?
Visst. Pariserhjulet, Hamburgaren, Säkerhet, Smoothie, Dödskanan.
-Det är deras jobb. -Det är allt jag behöver veta.
-Jag älskar Dödskanan! -Badyah, hon måste veta ditt namn.
Mitt namn betyder "upplyst geni". Jag föredrar Dödskanan.
-Jag kallas Slide Master… -Barney!
-Kom och hör! -Jag ska trycka det på en tisha.
-Gå inte. -Visst. Vi kan sitta tillsammans…
Jösses, är det teambuildingkillen?
Välkomna, ni unika och vackra själar.
"Namaste".
I min nuvarande livscykel som guru,
kallas jag Harmony.
Jag blev ombedd och betald
för att föra ihop er till en familj med kärlek och bättre arbetsmoral,
för teamwork är drömmen.
Ge er själva en stor applåd.
Våra själar. Vi applåderar med själarna.
-Gör jag rätt? -Vilken extatisk applåd!
Den får mig att vilja skrika: "Hallå, Wembley!"
Du gjorde det.
Vem vet vad som är det enda som binder samman ett lag?
-Kedjor? -Tejp?
Är det kedjor och tejp?
Kära barn, materiella ting kan inte binda oss samman.
Kan de inte?
Det är tillit som binder oss samman, och vad är motsatsen till tillit?
Misstro.
-Rädsla! -Nej, misstro.
Rädsla är en mur som hindrar er koppling.
Rädsla är en apa på axeln som säger att ni inte ska omfamna varandra.
Rädsla.
Idag ska vi greppa apan och kasta den i havet.
Stackars liten.
Hur blir jag en bättre säkerhetsvakt av att besegra osynliga apor?
Det är upp till dig, vännen.
Vår första övning är en av mina personliga favoriter,
Tillitslabyrinten.
Okej. Så ja, Josh. Håll igång.
Vänster ben upp. Oj, nej.
-Okej. Du klarade det! -Ja!
Okej, Norma. Lyft vänster ben långsamt.
Kanske lite snabbare.
Kom igen.
Det gick bra.
Och nu, tillitsblicken,
för som vi alla vet är ögonen är själens spegel.
-Du tar inte det här på allvar. -Varför säger du så?
Och nu, tillitsfallet.
-Vad gör du? -Jag trodde inte du skulle ta emot.
Och slutligen, den mänskliga tillitsknuten.
Ni kan bara ta er loss genom att samarbeta.
-Hur ska vi göra? -Ni står stilla. Jag går här under.
-Vems hand har jag? -Min.
Hej. Norma, du måste gå… Du går mot mitten,
och vrider loss… Näpp, inte så heller.
Försök gå ner. Ursäkta mig!
Vad gör du? Du gör det värre.
Varför är du så rädd, Norma?
Sluta!
Vad är det med henne?
Norma, är du okej?
Kom igen, ta min hand.
Titta inte på mig!
Snälla…
Doften av rädsla.
Jag är så dum.
Nej, inte alls.
Jag kanske är rädd av mig.
-Livscoachen såg det. -Han borde inte ha sagt så.
Jag fattar inte hur det är så lätt för alla.
Jag är bara bra på allt.
Att skaffa vänner, umgås. Barney är så bra på det.
Men inte jag.
Ni är olika. Varför ställer du så höga krav på dig själv?
Du låter som Harmony.
Se så, du modiga, unika själ. Släpp inte fram den inre sabotören.
Det är dags för ännu en meningslös lek.
Kom då.
-Gillade ni uppvärmningen? -Uppvärmning?
Nu börjar jobbet med att besegra rädslorna.
Ni kommer att få gräva djupt ner i ert mörkaste inre.
Hitta er största rädsla.
Och ge den till dödskallen.
-Dödskallen? -Det kan inte vara normalt.
-Jag har alltid med en sån. -Onormalt.
Se så, mata dödskallen med er rädsla.
Ska jag…
-Får jag… -Ge hit den. Jag börjar.
Vad gör jag nu då?
Tre, två, ett.
Badyah?
Tänk snabbt, valpen.
Det är okej.
Ursäkta mig.
Som hälsokontrollant är det min plikt att kolla…
Va?
Nej!
Tror du jag är rädd för den?
Mitt ansikte!
Mitt vackra, symmetriska ansikte!
Josh? Vad ser du? Hörni?
Ketchup! Nej! Allt utom ketchup!
-Kom igen, kompis! -Barney, titta.
-Det är nåt med Harmony. -Inget prat, Norma.
-Mr Blue. -Rör den inte!
Jag fattar inte. Vad är du rädd för? Är det oxbringan?
-Okej, inte bringan. -Sluta, mormor Maj.
Pappa, få det att sluta!
Mamma, ska du inte säga nåt?
Sluta, mormor Maj!
Det är inte på riktigt!
Varför låter de henne göra så? Hör de inte?
Kom igen. Det är inte på riktigt.
Hör du! Lägg av! Lämna honom i fred!
-Norma? När kom du? -Jag har varit här hela tiden. Kom.
Norma, du fick ut mig!
Pugsley, kom tillbaka. Kom hit.
Jag såg din rädsla när vi rörde skallen samtidigt.
Om vi tre rör i den kan vi nog se Pugsleys.
Okej. Håll ut, kompis, vi kommer.
Hallå!
Pugsley! Pugs!
Det är inte verkligt! Det är bara dina rädslor.
Verkligt, inte verkligt. Bara dödliga är så tvärsäkra.
Ni har hållit mig tillbaka! Nu räcker det!
-Norma! -Barney!
Pugsley, gör nåt!
Kalla mig inte det. Jag heter Temeluchus!
Norma!
Hon kan inte hjälpa dig nu.
Ser du? Det är inte på riktigt.
Det här är inte du! Du skulle aldrig göra så mot vänner.
Kom. Vi måste hjälpa de andra. Jag vet att du är där inne.
Du klarar det. Slå dig fri, jag vet att du kan.
Pugsley! Kom, pojken.
Barney! Här borta, fort!
Vi måste hjälpa Courtney. Vi måste gå!
Jiddra inte med dödskallen. Kom tillbaka.
Courtney verkar vara rädd för att åka hem.
Det var hennes största önskan, varför är hon rädd?
-Vänta, nej. Släpp ut mig! -Courtney?
Nej! Släpp ut mig!
Kom igen! Hon är fast!
Aj.
Vänta! Det är en rädslovärld.
Om den lever på rädsla kanske vi inte ska ta åt oss?
Lättare sagt än gjort.
Va?
Ja, låt oss skratta åt Courtney som är rädd.
-Det är okej. Du har oss nu. -Vi lämnar dig aldrig.
Det är det jag fruktar.
Ja, ge mig era rädslor!
Vem är du?
Jag är Harmony.
Okej, vad är du? Du är en demon, va?
Kanske det. Och jag går på en strikt rädslodiet för tillfället.
Människor är fulla av det, så det här är ett bra brunchställe.
Det är min fuskdag i dag.
Vad är Harmony för ett demonnamn?
Nej. Det är Harm Many.
Skada. Många.
För att jag skadar så många.
Men det kvittar. Det här är huvudsaken.
Demoniskt nog?
Den här formen brukade räcka
för att väcka rädslor, men ni och era skräckfilmer.
Jag har blivit bättre. Din tur, Norma.
Du fick ut dina vänner ur deras rädslovärldar,
men klarar du av din egen?
-Ja, det gör jag. -Strålande.
De var bara aptitretare. Du blir en festmåltid.
Jaså? Men om jag går in så får du släppa ut alla andra.
-Taget! -Nej, Norma. Gör det inte!
Bon appétit!
Du måste gå ut och charma dem.
Vad är så roligt?
Så ja. Visa mig dina rädslor.
Var har du varit? Jag väntade i huset.
Ångest.
Precis så. Mata mig!
Vet du ens vad nån heter?
Har du sett Norma?
Ni kan inte göra nåt, hon är för rädd.
Det är bara rädslovärlden. Du klarar det.
Ni förstår inte! Min rädslovärld är den verkliga världen.
Va? Det är omöjligt.
Oj.
Nej, sluta! Vad är det som händer?
Nej, snälla. Sluta!
Nej! Sluta!
Var du så rädd att han exploderade?
Så kan man ju göra.
Jag visste inte hur du hade det. Din rädsla är så intensiv.
Jag är rädd för den verkliga världen, och den är överallt.
Min rädsla verkar så fånig nu.
Va? Din mormor var läskig, jag förstår dig.
Jag är inte rädd för henne. Jag är rädd att mina föräldrar inte stöttar mig.
-Jag stöttar dig. -Samma här.
Små steg.
-Spelar du? -Ja, men jag är inte så bra.
Du kanske kan lära mig?
-Hej. -Hej.
Vill du spela? Underarmarna blir röda och ömma,
och man får sand i ögonen. Det är som en 80-talsfilm.
Jag vet inte. Min koordination är ganska usel.
Påminn mig om att du inte ska köra de stora karusellerna.
-Kanske nästa gång? -Okej.
Du, Norma!
Jag vet hur det låter, men jobbet på Phoenix Parks
är min dröm. Jag klarar av jobbet, till och med demonerna.
Kul att höra.
Jag är faktiskt rätt bra på det. Det är allt sånt här som är svårt.
Folk är lustiga. Inte haha-lustiga.
De är bara inte logiska. Det är inte jag heller.
Men jag är glad att jag har er.
Din boll!
-Se upp! -Va?
Se upp, Norma!
Grymt.
Undertexter: Lisbeth Pekkari