‫- סדרה של NETFLIX -‬
‫- מבוסס על הרומן "חיי השקר של המבוגרים"‬ ‫מאת אלנה פרנטה -‬
‫לפני שעזב את הבית,‬
‫אבא שלי אמר לאימא שלי שאני מכוערת.‬
‫הוא לא אמר את זה ישירות.‬ ‫הוא השתמש בהשוואה.‬
‫הוא דיבר בקול נמוך…‬
‫- פרק 1‬ ‫יופי -‬
‫אבל שמעתי אותו.‬
‫אז? במה אתה רוצה להתחיל?‬
‫איטלקית?‬
‫איטלקית? היא קיבלה 60.‬
‫חינוך גופני? היא לא מביאה אימוניות.‬
‫נו, טוב.‬
‫יוונית?‬ ‫-ציון 55.‬
‫והיא גם יהירה.‬
‫נו, טוב. גאוגרפיה?‬
‫גאוגרפיה? איזו בושה.‬ ‫מי עדיין לומד גאוגרפיה?‬
‫היא גרועה והיא יהירה.‬
‫אבל יצירת המופת האמיתית היא מתמטיקה.‬ ‫ציון שואף לאפס.‬
‫אפשר לרדת נמוך מזה?‬
‫שואף לאפס. זאת אכזריות, זה לא ציון.‬
‫אנדראה, היא בצרות.‬
‫היא לא רוצה ללמוד. היא לא תסיים את השנה.‬
‫אני מבין.‬
‫היא צריכה לעבוד קשה. אני אגרום לה להבין.‬
‫לא, זה לא זה.‬
‫מה זה, גיל ההתבגרות? בסדר, אבל…‬ ‫-זה לא העניין.‬
‫הבנתי כבר מה העניין.‬
‫היא מתחילה להיראות כמו אחותי.‬
‫כמו ויטוריה?‬
‫כן, אחותי. הן כמו שתי טיפות מים.‬
‫איך אתה מדבר? היא מפלצת!‬
‫נלה.‬ ‫-כן?‬
‫הן כמו שתי טיפות מים.‬
‫אוי, אלוהים. בוא נקווה שלא, למען האל.‬
‫מילה אחת של אי שביעות רצון מאבי‬
‫תמיד גרמה לי לבכות.‬
‫הוא תמיד אמר לי שאני יפה.‬
‫מה הוא ראה בפנים שלי עכשיו שאני לא ראיתי?‬
‫מה קרה לי?‬
‫הכול עמד מלכת מאז.‬
‫נאפולי.‬
‫הקור של פברואר.‬
‫אימא שלי.‬
‫וגם המילים ההן.‬
‫כשאתה קטן, הכול נראה גדול.‬
‫כשאתה גדל, הכול נראה קטן.‬
‫אבל לא בשבילי.‬
‫מצאתי את עצמי בסיפור שלא היה שלי.‬
‫שמעולם לא באמת התחיל.‬
‫שאף אחד לא טרח לשים לו סוף.‬
‫והחלקתי לתוך כאב סבוך ומורכב.‬
‫בלי גאולה.‬
‫ערב טוב.‬ ‫-ערב טוב!‬
‫את נראית מהממת!‬ ‫-תודה.‬
‫ערב טוב, פרופסור.‬ ‫-ערב טוב בתחת שלי.‬
‫התגעגעתי, מריאנו.‬ ‫-קדימה.‬
‫למה הילדה הקטנה כל כך קודרת?‬ ‫-אני לא קודרת!‬
‫"קודרת" זה לא עלבון. זה מצב נפשי.‬
‫את לא מבינה? מה קרה?‬ ‫-מריאנו, הרגע הגעת.‬
‫הוא מתכוון שאת נראית עצבנית.‬ ‫-נלך למקום אחר.‬
‫הן הולכות לעשן.‬ ‫-אין מצב!‬
‫הן הולכות לעשן.‬ ‫-אמרתי שהן לא. אל תעשנו!‬
‫הבחור ממחלקת הכספים ניסה להשיג אותי.‬
‫נחש למה?‬ ‫-למה?‬
‫כדי להמליץ על הבחור מבנק נאפולי.‬
‫נו, באמת!‬
‫כל אחד לעצמו.‬
‫איש לא יודע.‬
‫ראיתי כמה בחורים רוקדים ברייקדאנס שם קודם.‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫איך הבחורים נראו?‬
‫אני אוהבת את איך שהם רוקדים.‬ ‫אני לא בקטע של בנים.‬
‫הן חדשות?‬
‫הנעליים שלי?‬ ‫-כן.‬
‫לא. למה?‬
‫אני לא זוכרת אותן.‬
‫משהו לא בסדר בי?‬
‫לא. למה?‬
‫אם הרגע שמת לב לזוג נעליים‬ ‫שהיו לי תמיד, משהו בטוח לא בסדר.‬
‫ג'ובנה, את פרנואידית.‬
‫אל תקשיבי לאבא האידיוט שלי.‬ ‫כשהוא מדבר, תנמיכי את הווליום.‬
‫זה מה שאנחנו תמיד עושות.‬
‫תסתכלו עליי לרגע?‬
‫אתן חושבות שאני מוזרה? שאני נעשית מכוערת?‬
‫תהיו כנות.‬
‫אולי קצת. אבל לא פיזית.‬
‫לא, פיזית את יפה.‬
‫אולי את נעשית קצת מכוערת בגלל הדאגות שלך.‬
‫אבל זה הכול.‬
‫בנות!‬
‫אנג'לה ואידה היו כמו דודניות אמיתיות.‬
‫קיבלנו אותו חינוך שמאלני טוב,‬
‫כולו ספרים וחשיבה ביקורתית.‬
‫אני הייתי קוראת המון.‬ ‫אידה הייתה כותבת נהדרת,‬
‫אנג'לה, פטפטנית מצחיקה שמאוד אהבתי.‬
‫בכל אופן, הפרופסורים גאלוויי ודילר‬ ‫מאוניברסיטת הרווארד‬
‫פרסמו מחקר שבו הם מדגימים‬
‫בהתבסס על ראיות מדעיות,‬ ‫שראש הממשלה המהולל שלנו‬
‫הוא חתיכת חרא חסר תועלת.‬
‫רואה? כמה מקסים.‬
‫בבקשה. עכשיו, אחרי שהתפללנו, נוכל לאכול.‬
‫החיים שלנו עדיין סבבו לגמרי סביב וומרו.‬
‫לא ידענו דבר על העיר.‬
‫כל נסיעה בדרך עוקפת‬ ‫פיתתה אותנו ונראתה מרגשת.‬
‫אלוהים. מה זה היה?‬
‫הכול בסדר?‬ ‫-כן.‬
‫תמשיכו לאכול.‬
‫כשאתה קטן, הכול נראה גדול.‬
‫כשאתה גדל, הכול נראה קטן.‬
‫כל אחד לעצמו.‬
‫היי. מה קרה?‬
‫כאב בטן.‬
‫את במחזור?‬ ‫-אולי הוא אמור להגיע.‬
‫יש משככי כאבים בארון.‬
‫סיימתן?‬
‫רוצה בקבוק מים חמים?‬ ‫-לא.‬
‫תחזרי קצת למיטה. קדימה.‬
‫הפרצוף של דודה ויטוריה הגעיל אותו כל כך‬
‫שהוא השחיר אותו בכל תמונה שלה.‬
‫מה את עושה?‬
‫זה כמו מסכת קרנבל.‬ ‫את צריכה לעבוד על זה.‬
‫תלמדי אותי לעשות את זה כמוך?‬
‫אין איפור שמתאים לכולן.‬
‫כל פרצוף הוא שונה.‬
‫בואי הנה.‬
‫בואי ננסה את זה.‬
‫תעצמי עיניים.‬
‫מרגישה?‬
‫חייבים מגע קל.‬
‫ואז תעשי בלנדינג עם האצבעות.‬
‫בצדדים, תראי כמה רחוק את יכולה להגיע.‬
‫לעולם אל תגזימי.‬
‫כל סימן ישנה את מראה הפנים שלך.‬
‫ואז תפסיקי, תביטי בעצמך.‬
‫ואז תמשיכי.‬
‫אני הולך. יש לי הכנס הזה על לותר.‬
‫ביום ראשון?‬
‫תראו כמה אתן יפות.‬
‫מעולם לא ראיתי בחורות כמוכן. ביי.‬
‫איזה ליצן.‬
‫למה הסתכלת בתמונות האלה?‬
‫אבא מדבר שטויות.‬
‫הוא חושב שאני מכוערת.‬
‫שאני הופכת להיות‬ ‫בדיוק כמו האחות הבהמה שלו.‬
‫חיפשת תמונה שלה?‬
‫אני רוצה לראות איך היא נראית.‬
‫זה לא קשור למראה שלה.‬
‫אני זוכרת שכשהיא הייתה בסביבה,‬ ‫הרגשתי כאילו יש לי לטאה על הרגל.‬
‫את לא דומה לה בכלל.‬
‫בשבילנו, "דודה ויטוריה" זו רק בדיחה.‬
‫אם אבא שלך מרושע, אני אומרת,‬ ‫"תיזהר. אתה נראה כמו ויטוריה."‬
‫היא כל כך איומה?‬
‫היא אישה קנאית.‬
‫אבל יותר מכול,‬ ‫היא לא יכלה לשאת את ההצלחה של אביך.‬
‫כלומר?‬
‫היא מתייחסת לכולם ולכל דבר כמתקפה עליה.‬
‫אבל מה שהכי מעליב אותה‬ ‫הוא העובדה שאביך קיים.‬
‫ולחשוב שהוא הציל אותה.‬ ‫-ממה?‬
‫תשכחי מזה. לא עכשיו.‬
‫אולי היא לא רצתה להינצל.‬ ‫אולי אבא היה צריך להתעסק בענייניו.‬
‫זה לא מה שעושים כשמישהו בצרות.‬
‫היא גמלה לו בכך שהייתה מרושעת ככל שיכלה.‬
‫הם לא יכולים להתפייס?‬
‫רק אם אבא שלך ייעשה בינוני לפי תפיסתה.‬
‫כמו כל אחד אחר שהיא מכירה.‬
‫מאחר שזה לא יכול לקרות,‬ ‫היא הסיתה את המשפחה שלהם נגדו.‬
‫עברו שנים מאז שראית אותה.‬
‫אבל כשהיית קטנה, היינו מבקרים אותה לפעמים.‬
‫את לא זוכרת?‬
‫לא, אני לא זוכרת.‬ ‫-זה היה מזמן.‬
‫במה היא עוסקת?‬ ‫-היא משרתת של מישהו.‬
‫זו גם אשמת אבא שלך.‬
‫למה?‬ ‫-אני רוצה לראות איך היא נראית.‬
‫אני צריכה לראות אותה.‬
‫בסדר.‬
‫את מכירה את ויה מירליה?‬ ‫-לא.‬
‫את ויה סטרדרה?‬
‫לא.‬
‫פוג'וראלה, פיאצה נציונלה. היא כאן.‬
‫ארנצ'ה, אזור התעשייה?‬
‫את לא מכירה את איל פיאנטו?‬ ‫-לא.‬
‫אז תלמדי.‬
‫זאת מפה של העיר שלך.‬
‫כשתהיי מוכנה לספר לאבא שלך,‬ ‫לכי לבקר את הדודה שלך לבד.‬
‫קחי את זה.‬
‫- פוג'וראלה‬ ‫בית קברות להנצחה -‬
‫- בית קברות חדש‬ ‫בית קברות של חמלה -‬
‫- סנטה מריה דל פיאנטו -‬
‫עדיין היו לי בראש כל שמות הרחובות‬ ‫הלא מוכרים שאימא שלי הזכירה.‬
‫במיוחד איל פיאנטו, "הבכי".‬
‫זה בטח היה מקום עצוב,‬
‫שבו הרגשת כאב, או שאולי גרם לך לסבול.‬
‫ודודה שלי גרה שם.‬
‫- ויטוריה,‬ ‫ויוויאנה וארמנדו, וני -‬
‫- קאסה קאסרטה‬ ‫טראדה ויטוריה -‬
‫הלו?‬
‫היי, נלו.‬ ‫-היי, אבא.‬
‫היי.‬
‫מה את עושה?‬
‫כלום.‬
‫אימא?‬ ‫-היא בחדר השינה.‬
‫עשית שיעורי בית?‬ ‫-אני עוברת עליהם.‬
‫יש משהו שלא הבנת?‬ ‫-לא.‬
‫או שאת רוצה שאסביר טוב יותר?‬ ‫-לא.‬
‫אל תשאירי את זה פה.‬
‫את לא דומה בכלל לאחותי.‬
‫אמרת שכן.‬
‫תזכרי שהיא נהנית לפגוע בי.‬
‫היא תשתמש בך כדי לפגוע בי.‬
‫היא תנסה לגזול ממני את אהבתך,‬ ‫וזה בלתי נסבל עבורי.‬
‫בואי הנה.‬
‫כשתפגשי אותה,‬
‫תצטרכי לעשות מה שיוליסס עשה עם הסירנות.‬
‫שימי שעווה באוזניים ואל תקשיבי.‬
‫אז אתה תיקח אותי לשם?‬ ‫-כן.‬
‫מה קרה?‬
‫שום דבר. יש לך ריח מוזר.‬
‫הבנת?‬ ‫-כן.‬
‫יופי. ילדה טובה.‬
‫לא הבנתי בכלל.‬
‫היי, בנות. לאן אתן הולכות?‬ ‫הם השתלטו על בית הספר.‬
‫באמת? מי השתלטו?‬ ‫-פפה-או-דרגונה וחבריו.‬
‫פפה-או-דרגונה? בחייך.‬ ‫-אז אנחנו מסודרות!‬
‫אני נוסע לאופיצ'ינה. יש הופעה.‬
‫רוצות לבוא איתי?‬
‫תעלו.‬
‫בואו איתי.‬
‫תן לי שקית של חשיש שחור ב-10,000 לירה.‬
‫"אנטוניוס הקדוש הוא אויב השטן‬
‫"הפשיסטים והמשטרה הם השטן‬
‫"אנטוניוס הקדוש‬ ‫בוא הנה וקח את כולם‬
‫"אתה חייב, אתה חייב‬ ‫אתה חייב לשרוף הכול‬
‫"אתה חייב לשרוף הכול‬
‫"אתה חייב, אתה חייב‬ ‫אתה חייב לשרוף הכול…"‬
‫הנה, קחי שאכטה.‬
‫"בעיר הזאת, שמלאה בעיות‬
‫"באיטליה, שבה כולם טיפשים…"‬
‫ג'ובה, אנחנו בצרות.‬
‫אנחנו לא מעשנות ג'וינטים או נותנות מציצות,‬ ‫וגם לא יודעות לנגן בגיטרה.‬
‫הגיטרה זה עניין חמור.‬
‫"אתה חייב, אתה חייב‬ ‫אתה חייב לשרוף הכול‬
‫"העתיד מגיע‬ ‫פשיסטים ויזמים‬
‫"ככל שהם מתקרבים‬ ‫כך הם נראים יותר כמו רודנים‬
‫"תמורת צלחת של פסטה‬ ‫אנשים את עצמם מוכרים‬
‫"צריך להצית את הלהבה‬ ‫שתגרום רעד לאדונים‬
‫"אתה חייב, אתה חייב‬ ‫אתה חייב לשרוף הכול‬
‫"אתה חייב לשרוף הכול‬
‫"יגון ודם ודמעות מרות…"‬
‫מי השחצנית הזאת?‬
‫את יודעת שעלות הבגדים שלך‬ ‫שווה למשכורת שנתית של פועל?‬
‫למה, את חושבת שפועלים‬ ‫צריכים להיות לבושים בסמרטוטים?‬
‫מה הפשיסטית הזאת עושה פה?‬
‫למי את קוראת פשיסטית?‬ ‫קראתי את המניפסט.‬
‫קראת משהו מלבד הוראות למזרקים?‬
‫מי הכניס אותך, פשיסטית מחורבנת?‬
‫היי!‬ ‫-מה לעזאזל את רוצה?‬
‫מה לעזאזל את עושה?‬
‫"אתה צריך לשרוף הכול"‬
‫תלחצי עם זה על העין, אחרת היא תתנפח.‬
‫תודה.‬
‫זה כואב?‬
‫מה איתך?‬
‫אני צריכה ללכת לשם.‬
‫בשביל מה?‬ ‫-כדי לפגוש מישהו.‬
‫אסביר אחר כך.‬
‫ספרי לי הכול אחר כך.‬
‫תיזהרי.‬
‫ערב טוב, פרופסור.‬ ‫-ערב טוב לך.‬
‫רגע.‬
‫זה עדיין כואב?‬ ‫-כן.‬
‫טוב, אגיד לך מה.‬
‫תני לי את העין שלך, אלך לתקן אותה ‬
‫ואחזיר אותה כחדשה.‬
‫בסדר.‬
‫סליחה, רציתי לשאול אותך משהו.‬
‫חשבתי על זה כל היום.‬
‫מי הילדה הקטנה הכי יפה בנאפולי?‬
‫אני לא יודעת.‬ ‫-בחייך!‬
‫נסי להיזכר. מי היא?‬
‫אני?‬
‫כל הכבוד. תשובה נכונה.‬
‫זה מה שחשבתי.‬
‫את זוכרת את השיר ששרנו בהפגנות?‬
‫"מי אמר לך שאני צריכה לעזוב אותך?‬ ‫המוות…"‬
‫תעבירי להילוך שני.‬
‫"…עדיף על הכאב הזה…"‬
‫הילוך שלישי.‬
‫זהו?‬ ‫-זהו.‬
‫"אני גוססת, גוססת, גוססת"‬
‫קדימה, שירי.‬
‫"נשמת ליבי‬
‫"אתה אהבתי‬ ‫-אהבתי‬
‫"אני גוססת, גוססת, גוססת‬ ‫נשמת ליבי‬
‫"אני גוססת, גוססת, גוססת‬
‫"נשמת ליבי‬
‫"אתה אהבתי"‬
‫כל הכבוד.‬
‫זה היה פה?‬
‫רגע, טעיתי.‬
‫רואה איך זה כאן?‬
‫נולדתי וגדלתי כאן. זה היה הבית שלי.‬
‫וכאן ויטוריה עדיין גרה. זאת דלת הכניסה.‬
‫קדימה. אני אחכה לך.‬
‫רוצה קרקר?‬
‫בבקשה.‬
‫מה קרה?‬
‫אל תלך לשום מקום.‬
‫לכי. לא אזוז מילימטר.‬
‫מה אם היא תעכב אותי?‬
‫כשיימאס לך תגידי לה,‬ ‫"אני חייבת ללכת. בסדר?"‬
‫מה אם היא לא תיתן לי ללכת?‬
‫בסדר. שעה לכל היותר, ואז אבוא להציל אותך.‬
‫לא. תישאר כאן. אחזור בעצמי.‬
‫לעזאזל! בחיי!‬
‫היא לא מבינה.‬
‫אין יופי בלי קצת כאב, נכון?‬
‫ברור.‬ ‫-רואה?‬
‫היא חמודה.‬ ‫-כן, היא נראית כמו בובה.‬
‫סליחה. טראדה?‬
‫הדלת ששם. קומה ראשונה.‬
‫קדימה, היא מחכה לך.‬
‫- טראדה -‬
‫היי, מה לעזאזל? מה הדחיפות?‬
‫רגע אחד!‬
‫מה קרה?‬
‫את חולה? צריכה להשתין?‬
‫לא.‬
‫אז מה העניין?‬
‫למה את דופקת ככה?‬
‫אני ג'ובנה, דודה.‬
‫אני יודעת מי את.‬
‫אבל אם תקראי לי שוב "דודה",‬ ‫כדאי שפשוט תסתובבי ותלכי.‬
‫אתה מוכן לקנות לי קפה, אדוני?‬
‫מה אתה רוצה? תמשיך ללכת.‬
‫טוב, הבנתי. אילו נימוסים נוראיים.‬
‫איש חסר תועלת.‬ ‫-לך, תתחפף!‬
‫אז איך היה?‬
‫טוב.‬
‫זה הכול? קדימה, ספרי לי.‬
‫היא הציעה לי מיץ תפוזים שהיה מלא גרעינים,‬
‫אז ירקתי אותם.‬
‫היא רצתה לדעת אם יש לי חברים.‬ ‫סיפרתי לה על אנג'לה ואידה.‬
‫הבנתי.‬
‫היא שאלה עליי?‬ ‫-לא.‬
‫בכלל לא?‬ ‫-שום דבר.‬
‫על אימא שלך?‬
‫לא.‬
‫מה הייתה המוזיקה הזאת?‬ ‫-איזו מוזיקה?‬
‫בשלב מסוים שמעתי מוזיקה רועשת מאוד.‬
‫לא, לא שמעתי אותה.‬
‫היא הייתה נחמדה?‬
‫אפשר לומר.‬
‫היא אמרה משהו מרושע?‬
‫היא קצת לא נעימה.‬
‫מה אמרתי לך?‬
‫סיפקת את סקרנותך?‬
‫הבנת שהיא לא דומה לך בכלל?‬
‫כן.‬ ‫-יופי.‬
‫תני לי נשיקה.‬
‫סלחת לי?‬
‫סלחתי לך.‬
‫לא! לא, הזקן שלך מעקצץ לי!‬
‫תארי לעצמך‬ ‫כמה דודה שלך מעקצצת עם השפם הזה!‬
‫אין לה שפם.‬
‫יש לה.‬ ‫-לא.‬
‫בסדר, אין לה.‬
‫רק חסר לנו שתרצי לחזור‬ ‫ולבדוק אם יש לה שפם.‬
‫אני לא רוצה לראות אותה שוב.‬
‫אני ג'ובנה, דודה.‬ ‫-אני יודעת מי את.‬
‫אבל אם תקראי לי שוב "דודה",‬ ‫כדאי שפשוט תסתובבי ותלכי.‬
‫מה זה?‬
‫זה כואב?‬ ‫-לא.‬
‫רוצה כוס מיץ?‬
‫לא, אני לא רוצה להטריד אותך.‬
‫רוצה או לא?‬
‫בסדר.‬ ‫-קדימה.‬
‫בסדר.‬
‫תיזהרי. הוא שבור.‬
‫שבי כאן.‬
‫ותורידי את המעיל.‬
‫כלומר, מה הלחץ?‬
‫הנה.‬ ‫-את מכינה אותו?‬
‫לא, אחותך מכינה אותו!‬
‫ג'אני, לא ענדת את הצמיד שלך?‬
‫איזה צמיד?‬
‫זה שהענקתי לך כשנולדת.‬
‫אולי אימא אילצה אותי לענוד אותו בילדות,‬ ‫עד גיל שנה-שנתיים, ואז הוא כבר לא התאים.‬
‫את חכמה, ג'אני.‬
‫זאת האמת.‬
‫את מפחדת ממני?‬
‫כן.‬
‫את צריכה לפחד!‬
‫פחד גורם לך להיות ערנית.‬
‫מצאת תירוץ בזריזות כדי להציל את אבא שלך.‬
‫כל הכבוד, ג'אני.‬
‫אבל בכך לא הצלת את עצמך.‬
‫לא נתתי לך צמיד של תינוקות.‬
‫זה שנתתי לך היה למבוגרים. צמיד יקר ערך.‬
‫קדימה.‬
‫זה טוב בשבילך.‬
‫אני לא כמו אבא שלך.‬
‫כל כך מחובר לכסף ולדברים חומריים.‬
‫לא אכפת לי מחפצים.‬
‫אכפת לי מאנשים.‬
‫פעם היה לי משהו, רק דבר אחד.‬
‫הצמיד הזה.‬
‫וכשנולדת, חשבתי,‬
‫"היא תוכל לענוד אותו כשתגדל,‬ ‫כשהיא תהיה אישה צעירה."‬
‫אפילו כתבתי את זה בכרטיס.‬
‫איזה כרטיס?‬
‫הכרטיס שהשארתי בתיבת הדואר יחד עם הצמיד.‬
‫"תן לה אותו כשהיא תהיה גדולה יותר."‬
‫אולי לא היית צריכה להשאיר אותו שם.‬ ‫בטח גנבו אותו.‬
‫מי גנב אותו?‬
‫למה לדבר אם את לא יודעת כלום?‬
‫קדימה, תשתי המיץ!‬
‫אימא שלך לא מסוגלת אפילו להכין לך.‬
‫קדימה, תידלק, לעזאזל!‬
‫תידלק. יופי!‬
‫השארתי אותו בתיבת הדואר‬
‫כי אם הייתי נכנסת, אבא שלך היה מעיף אותי.‬
‫לא, אבא שלי לא מעיף אף אחד.‬
‫אבא שלך מניאק.‬
‫הוא חושב שהוא יודע הכול.‬
‫הוא לא מסוגל לקבל את זה שאחרים מוכשרים.‬
‫אם תגידי לו שהוא טועה,‬ ‫הוא ימחק אותך מחייו.‬
‫הוא מחק גם את אנזו.‬
‫אנזו שלי.‬
‫אבא שלך ימחק את כל מי שטוב ממנו.‬
‫הוא תמיד עשה את זה.‬
‫אפילו כשהוא היה קטן.‬
‫הוא חושב שהוא חכם,‬ ‫אבל הוא מעולם לא היה חכם.‬
‫הוא רק בן זונה.‬
‫הוא יעשה כל שביכולתו כדי לגרום לך לחשוב‬ ‫שאת לא יכולה לחיות בלעדיו.‬
‫כשהיינו קטנים, בכל פעם שהוא עזב,‬ ‫הרגשתי כאילו השמש נעלמה.‬
‫והייתי חושבת, "אני אמות עכשיו."‬
‫אז הייתי עושה כל מה שהוא רצה.‬
‫הוא היה מחליט מה נכון ומה לא.‬
‫הוא אפילו גרם לי להאמין שאלוהים לא קיים.‬
‫הוא הרחיק לכת עד כדי כך.‬
‫אבל שיניתי את דעתי מיד‬
‫ברגע שפגשתי את אנזו.‬
‫לעזאזל!‬
‫מבחינת אביך, יש לך זכות קיום‬
‫רק אם יש לך ספר ביד.‬
‫כזה בן זונה.‬
‫כזה חתיכת חרא.‬
‫כזה חלאה.‬
‫אפילו עם אנזו שלי,‬
‫קודם הוא גרם לו להאמין שהם חברים,‬
‫ואז הוא גנב את נשמתו.‬
‫הוא קרע אותה לגזרים.‬
‫ג'אני, בואי הנה!‬
‫ג'אני!‬
‫את ישנה? קדימה!‬
‫אני רוצה שהכלב הזה ישמע את זה‬ ‫כדי שהוא ייזכר!‬
‫בפעם הראשונה שפגשתי את אנזו,‬
‫היינו במסיבת ריקודים.‬
‫רקדנו ככה, לצלילי השיר הזה.‬
‫זה היה מזמן?‬ ‫-אני מרגישה כאילו זה היה אתמול.‬
‫ואיפה אנזו עכשיו?‬ ‫-את לא מתבגרת כמו שצריך.‬
‫את מאמינה בשקרים יותר מאשר באמת. נכון?‬
‫אני בטוחה שאת בכלל לא יודעת לרקוד!‬
‫אני יודעת לרקוד ברייקדאנס.‬ ‫-ברייקדאנס? אלוהים אדירים!‬
‫תני לי את היד שלך.‬
‫אחת, שתיים…‬
‫תעשי כמוני.‬
‫קדימה, תזיזי את הירכיים הקטנות האלה!‬
‫מה קרה?‬
‫עכשיו אני רוצה לפגוש את אנזו.‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫בסדר. נוכל ללכת לראות אותו ביום מן הימים.‬
‫איפה הוא?‬
‫הוא… בבית הקברות.‬
‫כשאתה קטן, הכול נראה גדול.‬
‫כשאתה גדל, הכול נראה קטן.‬
‫כל אחד לעצמו.‬
‫איש לא יודע.‬
‫כל אחד לעצמו.‬
‫איש לא יודע.‬
‫כשאתה קטן, הכול נראה גדול.‬
‫כשאתה גדל, הכול נראה קטן.‬
‫כל אחד לעצמו.‬
‫איש לא יודע.‬
‫כל אחד לעצמו.‬
‫איש לא יודע.‬
‫כל אחד לעצמו.‬
‫איש לא יודע.‬
‫- תרגום כתוביות: זיוית אוריין -‬