NETFLIXOVA SERIJA
PREMA ISTOIMENOM ROMANU ELENE FERRANTE
Prije negoli sam otišla od kuće, tata je rekao mami da sam ružna.
Ne izravno. Poslužio se usporedbom.
Govorio je tiho, ali čula sam ga.
Dakle? Odakle da počnem?
Talijanski?
Talijanski? Trojka.
Tjelesni? Čak i ne uzima dres.
Ma dobro.
-Grčki? -2+.
I arogantna je.
Ma dobro. Geografija?
„Geografija? Sramotno. Tko se još bavi geografijom!”
Loša je i arogantna.
Ali remek djelo je matematika. 1--.
Ima li niže od toga?
1--. To je okrutnost, a ne ocjena.
Andrea, u nevolji je. Ne želi učiti. Ovako će pasti razred.
Razumijem.
Utuvit ću joj u glavu da mora zagrijati stolicu.
Nije stvar u tome.
-Nego je to pubertet? Shvaćam, ali… -Nije ni to.
Sve sam već shvatio.
Sve više je nalik na moju sestru.
Na Vittoriju?
Da, na moju sestru. Pljunuta je ona.
Ma što govoriš? Ona je beštija!
-Nella. -Da?
Pljunuta je ona.
Ajme, nadam se da nije!
Od samo jedne očeve riječi neodobravanja
suze bi mi došle na oči.
Uvijek je govorio da sam lijepa.
Što sad vidi na mom licu, a da ja to ne vidim?
Što mi se događa?
Otad kao da je sve stalo.
Napulj.
Hladnoća veljače.
Moja majka.
I te riječi.
Kad si malen, sve ti izgleda veliko.
Kad odrasteš, sve ti izgleda maleno.
Ali meni ne.
Sebe sam našla u priči koja nije moja.
Koja nikad nije ni počela.
Koju se nitko nije potrudio završiti.
I skliznula sam u kompliciranu patnju.
Bez iskupljenja.
-Dobra večer. -Dobra večer!
-Krasna si! -Hvala.
-Dobra večer, profesore. -Ma kurca je dobra!
Nedostajao si mi, Mariano.
-Zašto je curica smrknuta? -Nisam smrknuta!
Pa nije to uvreda, to je stanje.
-Ne shvaćaš? Ma koji kurac! -Mariano, tek si došao.
-Želi reći da izgledaš ljutito. -Hajdemo nekamo.
-Idu pušiti. -Ma ne!
-Idu pušiti. -Rekao sam da ne idu. Ne pušite!
Tip iz Odjela za financije pokušava me dobiti.
-Pogodi zašto. -Reci.
-Da preporuči tipa iz Banco di Napoli. -Zaboga!
Svakom svoje.
Nitko ne zna.
Jutros sam tamo vidjela tipove kako brejkaju.
-Zbilja? -Aha.
Kako su izgledali?
Sviđa mi se kako plešu. Ne zanimaju me dečki.
Nove su?
-Moje cipele? -Da.
Nisu. Zašto?
Ne sjećam ih se.
Nešto nije u redu sa mnom?
Ma ne. Zašto?
Nešto nije ako tek sad primjećuješ cipele koje imam oduvijek.
Giovanna, paranoična si.
Ne slušaj moga glupog oca. Isključi se kad on govori.
To mi stalno radimo.
Pogledajte me.
Jesam li vam čudna? Jesam li sve ružnija?
Možete mi reći istinu.
Možda malo. Ali ne fizički.
Ne, lijepa si.
Možda si sad malo ružnija zbog svojih briga.
Ali samo to.
Cure!
Angela i Ida kao da su mi u rodu.
Imale smo isti, dobri, ljevičarski odgoj,
te knjige i kritičko razmišljanje.
Puno sam čitala. Ida je sjajno pisala,
a Angela je zabavna brbljavica koju sam jako voljela.
Profesori Galway i Dealer sa sveučilišta Harvard
objavili su studiju u kojoj pokazuju,
na temelju znanstvenih dokaza, da je naš krasni premijer
obični nesposobni govnar.
Vidiš? Baš lijepo.
Eto. Sad kad smo se pomolili možemo jesti.
Život nam se vrtio samo oko Vomera.
Nismo ništa znali o gradu.
Svako skretanje bilo nam je uzbudljivo.
Bože! Što je to bilo?
-Je li sve u redu? -Da.
Samo vi jedite.
Kad si malen, sve izgleda veliko.
Kad si odrastao, sve izgleda maleno.
Svakom svoje.
Što nije u redu?
Boli me želudac.
-Imaš menstruaciju? -Možda ću dobiti.
Imaš tablete u ormariću.
Jeste li završile?
-Želiš termofor? -Ne.
Vrati se još malo u krevet.
Lice tete Vittorije očito mu je tako odvratno
da ga je izgrebao na svim fotografijama.
Što radiš?
Izgleda kao maska. Moraš vježbati.
Hoćeš li mi ti pokazati?
Nijedna šminka ne odgovara svima.
Svako je lice drukčije.
Dođi.
Pokušajmo ovim.
Zažmiri.
Vidiš?
Moraš lagano.
I utrljaš prstima.
Sa strane, koliko ide.
Nemoj pretjerati.
Svaki trag mijenja izraz lica.
Tad staneš i pogledaš se.
I nastaviš.
Idem. Imam onu konferenciju o Lutheru.
U nedjelju?
Kako ste lijepe!
Nikad nisam vidio nikog poput vas. Zdravo.
Kakav klaun!
Zašto gledaš ove fotografije?
Tata sere bez veze.
Misli da sam ružna.
Da sam sve sličnija onoj beštiji od njegove sestre.
Tražiš njezinu fotografiju?
Zanima me kako izgleda.
Nije stvar u izgledu.
Kad je bila u mojoj blizini, kao da mi je gušter bio na nozi.
Nimalo joj nisi slična.
Za nas je teta Vittoria šala.
Tako tvoj tata želi biti zločest, kad nekom kaže da izgleda kao ona.
Zbilja je tako grozna?
Ljubomorna je.
I nikako nije mogla podnijeti uspjeh tvog oca.
Što to znači?
Svakog i sve shvaća kao napad na sebe.
Najviše je vrijeđa činjenica što tvoj otac postoji.
-I što ju je spasio. -Od čega?
Zaboravi. Ne sad.
Možda nije htjela da je spasi. Možda je tata trebao gledati svoj posao.
Moramo pomoći ljudima u nevolji.
Odužila mu se tako što je zla prema njemu.
Ne mogu se pomiriti?
Samo ako tvoj otac u njezinoj glavi postane prosječan.
Kao svi drugi koje poznaje.
Ali to se neće dogoditi pa je okrenula obitelj protiv njega.
Godinama ju nije vidio.
Znali smo je posjećivati kad si bila mlađa.
Ne sjećaš se?
-Ne sjećam. -Davno je to bilo.
-Što radi? -Nečija je sluškinja.
I za to je tvoj tata kriv.
-Zašto? -Zanima me kako izgleda.
Moram je vidjeti.
Dobro.
-Poznaješ li ulicu Miraglia? -Ne.
Ulicu Stradera?
Ne.
Poggioreale, Piazza Nazionale. Ovdje je.
Arenaccia, industrijska zona?
-Zar ne znaš Il Pianto? -Ne.
-Ne poznaješ Il Pianto? -Ne.
Onda uči.
Ovo ja karta tvoga grada.
Kad budeš spremna reći ocu, idi sama posjeti svoju tetu.
Uzmi.
U glavi su mi još bila imena svih ulica koje je mama nabrojila.
Osobito Il Pianto.
To je moralo biti tužno mjesto
na kojem ste osjećali bol ili zbog nečeg patili.
A moja teta živi ondje.
Halo?
-Zdravo, Nello. -Zdravo, tata.
Hej.
Što radiš?
Ništa.
-Mama? -U spavaćoj je sobi.
-Napisala si zadaću? -Pregledavam je još.
-Ima nešto što nisi shvatila? -Ne.
-Nešto što želiš da bolje objasnim? -Ne.
Ne ostavljaj to naokolo.
Nimalo nisi nalik na moju sestru.
Rekao si da jesam.
Ona voli kad me povrijedi.
Iskoristit će te za to.
Pokušat će me lišiti tvoje ljubavi, a to bi mi bilo nepodnošljivo.
Dođi.
Kad je vidiš,
moraš učiniti ono što je Odisej učinio sa sirenama.
Stavi vosak u uši i ne slušaj.
-Odvest ćeš me onamo? -Da.
Što je?
Ništa. Čudno mirišeš.
-Shvaćaš? -Da.
Dobro. Bravo.
Ništa nisam shvaćala.
Cure, kamo ćete? Okupirali su školu.
-Tko? -Peppe Zmaj i njegovi prijatelji.
-Peppe Zmaj? Ma ne! -Onda je to riješeno!
Idem u Officinu na koncert.
Idete sa mnom?
Sjednite.
Dođite.
Daj mi crni haš za deset somova lira.
Sveti Antun neprijatelj je vraga
Fašisti i policija su vrag
Sveti Antune, dođi i odvedi ih
Moraš moraš, moraš sve to spaliti
Moraš, moraš, moraš sve to spaliti
Moraš sve to spaliti
Moraš, moraš, moraš sve to spaliti
Evo, povuci dim.
U ovom gradu punom problema
U Italiji, gdje su svi glupi
Giovà, u frci smo!
Ne duvamo i ne pušimo karu.
Čak ne sviramo gitaru!
Da, gitara je problem.
Moraš, moraš, moraš sve to spaliti
Budućnost dolazi Fašisti i poduzetnici
Što su nam bliže Više izgledaju kao ugnjetavači
Ljudi koji se prodaju za tanjur pašte
Moraš upaliti plamen Od kojeg će gospodari uzdrhtati
Moraš, moraš, moraš sve to spaliti
Moraš sve to spaliti
Tuga i krv i gorke suze
Što se ova pravi važna?
Znaš li da tvoja odjeća košta kao godišnja radnička plaća?
Misliš da radnici moraju nositi dronjke?
Što će ova fašistica ovdje?
Tko je fašistica? Pročitala sam Manifest.
Čitaš li ti što osim uputa za šprice?
Tko vas je pustio ovamo, truli fašisti?
-Hej! -Koji kurac hoćeš?
Koji kurac radiš?
Moraš sve to spaliti
Stisni to na oko da ti ne natekne.
Hvala.
Boli li?
A tebe?
Moram ići tamo.
-Zašto? -Naći se s nekim.
Poslije ću objasniti.
Poslije mi sve ispričaj.
Čuvaj se.
-Dobra večer, profesore. -Dobra večer vama.
Čekaj.
-Još boli? -Da.
Dobro, čuj.
Daj mi oko, odnijet ću ga na popravak.
Bit će kao novo.
Dobro.
Oprosti, htio sam te nešto pitati.
Cijeli dan razmišljam o tome.
Tko je najljepša curica u Napulju?
-Ne znam. -Daj!
Pokušaj se sjetiti. Tko?
Ja?
Bravo. Točan odgovor.
Tako sam i mislila.
Sjećaš se što smo pjevali na prosvjedu?
Tko ti je rekao da te moram ostaviti ? Radije bih…
Ubacit ću u drugu.
…umro nego ovako patio…
Treća.
-Jesi? -Jesam.
Umirem, umirem
Daj, pjevaj.
Srce mog srca
-Moja si ljubav -Moja ljubav
Umirem, umirem Srce mog srca
Umirem, umirem, umirem
Srce mog srca
Moja si ljubav
Bravo.
Je li to ovdje?
Čekaj, pogriješio sam.
Vidiš kako je ovdje?
Ovdje sam odrastao. Ovdje sam živio.
A ovdje Vittoria još živi. To su ulazna vrata.
Idi. Čekat ću te.
Hoćeš kreker?
Izvoli.
Što je bilo?
Ne idi nikamo.
Hajde. Neću ni mrdnuti.
Što ako me ona zadrži?
Kad ti dodija, reci joj da moraš ići.
Što ako me ne pusti?
Dobro. Najviše jedan sat pa ću te doći spasiti.
Ne. Ostani ovdje. Vratit ću se sama.
O, jebote! Isuse!
Ne shvaća ona to.
Nema ljepote bez malo bola, je li tako?
-Zvuči razumno. -Eto!
-Zgodna je. -Izgleda kao lutka.
Oprostite. Trada?
Ona vrata. Prvi kat.
Idi, čeka te.
Koji je kurac, kamo ti se žuri?
Trenutak!
Što je bilo?
Bolesna si? Moraš piškiti?
Ne.
Nego?
Zašto tako kucaš?
Ja sam Giovanna, teta.
Znam tko si.
Ali slobodno odmah idi ako mi opet kažeš „teta”.
Častite me kavom, gospodine?
Što želite? Idite.
Dobro, shvaćam. Vrlo ste pristojni!
-Beskorisni ste. -Ma gubi se!
Kako je bilo?
Dobro.
To je sve? Reci mi.
Ponudila mi je sok od naranče pun koštica.
Ispljunula sam ih.
Pitala me imam li prijatelje. Rekla sam joj za Angelu i Idu.
Aha.
-Je li pitala za mene? -Ne.
-Nimalo? -Ništa.
A za mamu?
Ne.
-Kakva je to glazba bila? -Koja glazba?
U jednom trenutku čuo sam glasnu glazbu.
Ja je nisam čula.
Je li bila ljubazna?
Recimo.
Je li rekla što ružno?
Malo je neugodna.
Nisam li ti rekao?
Jesi li zadovoljila znatiželju?
Vidjela si da ti nije nimalo slična?
-Jesam. -Dobro.
Daj pusu.
Je li mi oprošteno?
Oprošteno ti je.
Nemoj! Tvoja brada me grebe!
Koliko bi te onda teta grebala tim brkovima!
Nema brkove.
-Ima. -Nema.
Dobro, nema.
Ne dao Bog da poželiš opet otići do nje da bi vidjela ima li brkove!
Ne želim je opet vidjeti.
-Ja sam Giovanna, teta. -Znam tko si.
Ali slobodno odmah idi ako mi opet kažeš „teta”.
Što je to?
-Boli li? -Ne.
Želiš li čašu soka?
Ne, ne želim te gnjaviti.
Želiš li ili ne?
-Dobro. -Dođi.
Evo.
Pazi, ta je slomljena.
Sjedni na ovu.
I svuci tu jaknu.
Pa gdje gori?
-Evo. -Ti ćeš ih iscijediti?
A ne, tvoja sestra će!
Gianni, zašto nisi stavila narukvicu?
Koju narukvicu?
Koju sam ti darovala kad si se rodila.
Možda mi ju je mama stavljala sve dok mi nije postala premala.
Pametna si, Gianni.
To je istina.
Bojiš me se?
Da.
I trebala bi!
Od straha si na oprezu.
Brzo si našla izliku da bi izvukla tatu.
Bravo, Gianni.
Ali time nisi izvukla sebe.
Nisam ti dala narukvicu za bebe.
Bila je za odrasle. Vrijedna narukvica.
Hajde.
To je zdravo.
Nisam kao tvoj otac.
Vezana za novac i materijalizam.
Nije me briga za to.
Stalo mi je do ljudi.
Imala sam samo jedno.
Tu narukvicu.
Kad si se rodila, pomislila sam:
„Ona je može nositi kad odraste, kad bude mlada dama.”
To sam napisala na kartici.
Kojoj kartici?
Koju sam ostavila u sandučiću zajedno s narukvicom.
„Daj joj ovo kad bude starija.”
Možda nisi trebala Možda su je lopovi ukrali.
Koji lopovi?
Zašto govoriš ako ništa ne znaš?
Daj, pij taj sok! Tvoja mama ti ni sok ne zna iscijediti.
Daj se upali, jebote!
Upali se! Dobro.
Ostavila sam je u sandučiću
jer bi me tvoj otac izbacio da sam ušla.
Moj otac nikog ne izbacuje.
Tvoj otac je šupak.
Misli da sve zna.
Ne može prihvatiti da su i drugi sposobni.
Ako mu kažeš da griješi, izbriše te iz života.
Izbrisao je i Enza.
Mog Enza.
Izbrisat će svakog tko je bolji od njega.
Oduvijek to radi.
Čak i kad je bio mali.
Misli da je pametan, ali nikad nije bio.
Običan je gad.
Sve će učiniti kako bi pomislila da ne možeš živjeti bez njega.
Kad smo bili mali, svaki put kad bi otišao bilo je kao da je sunce nestalo.
Pomislila bih da ću umrijeti.
Zato sam radila što je htio.
On je odlučivao što je dobro, a što nije.
Čak me uvjerio u to da nema Boga.
Otišao je tako daleko.
Ali promijenila sam se
čim sam upoznala svog Enza.
Kvragu!
Po tvom ocu imaš pravo na postojanje
samo ako imaš knjigu u ruci.
Gad!
Govno jedno!
Svinja.
Čak i s mojim Enzom, prvo ga je uvjerio da su prijatelji,
a onda mu je ukrao dušu.
Rastrgao ju je na komade.
Gianni, dođi!
Gianni!
Jesi zaspala? Dođi!
Želim da to pseto čuje ovo i sjeti se!
Enza sam upoznala
kad smo bili na plesnoj zabavi.
Ovako smo plesali na tu pjesmu.
-To je bilo davno? -Kao da je bilo jučer.
-Gdje je Enzo sad? -Ne odrastaš kako treba.
U laži vjeruješ više nego u istinu. Je li?
Sigurno ne znaš ni plesati!
-Znam brejkati. -Brejkati? O, Isuse!
Daj mi ruku.
Jedan, dva…
Prati mene.
Hajde, mrdni tim malenim kukovima!
Što je?
Sad želim upoznati Enza.
-Stvarno? -Da.
Dobro, posjetit ćemo ga ovih dana.
Gdje je?
Na groblju je.
Kad si malen, sve izgleda veliko.
Kad odrasteš, sve izgleda maleno.
Svakom svoje.
Nitko ne zna.
Svakom svoje.
Nitko ne zna.
Kad si malen, sve izgleda veliko.
Kad odrasteš, sve izgleda maleno.
Svakom svoje.
Nitko ne zna.
Svakom svoje.
Nitko ne zna.
Svakom svoje.
Nitko ne zna.
Prijevod titlova: Ivan Zorić