A NETFLIX SOROZATA
ELENA FERRANTE AZONOS CÍMŰ REGÉNYE ALAPJÁN
Mielőtt elköltözött, apám azt mondta anyámnak, hogy csúnya vagyok.
1. FEJEZET SZÉPSÉG
Nem szó szerint ezt mondta, egy hasonlattal élt.
Suttogva mondta, de meghallottam.
Szóval? Mivel kezdjem?
- Olasz nyelv és irodalom? - Elégtelen.
Testnevelés? Még csak át sem öltözik.
Jól van na.
- Görög? - Elégtelen.
És ráadásul nagyképű.
Na jó. Földrajz?
„Földrajz? Ugyan már! Ki tanul manapság földrajzot?"
Béna és nagyképű.
De az igazi remekműve a matek. Egyes alá, alá.
Ennél már nincs lejjebb.
Ez már a makacsság jele, nem puszta osztályzat.
Bajban van. Nem akar tanulni. Ha így folytatja, megbuktatják.
Értem.
Oda kell tennie magát. Majd én megmutatom neki!
Nem, nem ez itt a gond.
- Akkor mi? Az, hogy kamasz? - Nem is az.
Már rájöttem.
Kezd hasonlítani a húgomra.
Vittoriára?
Igen, a húgomra. Egy az egyben olyan!
Miket beszélsz? Az egy szörnyeteg!
- Nella! - Igen?
Kiköpött mása!
Istenem! Nehogy igazad legyen, az ég szerelmére!
Elég volt apám egyetlen rosszalló szava, hogy bármikor sírva fakadjak.
Mindig azt mondta, hogy gyönyörű vagyok.
Mit látott az arcomban, amit én nem láttam?
Mi történt velem?
Abban a pillanatban minden megdermedt.
Nápoly.
A jeges február.
Az anyám.
És azok a szavak.
Amikor kicsi vagy, minden hatalmasnak tűnik.
Felnőttként viszont minden semmiségnek tűnik.
De nem nekem. Egy számomra idegen történetben találtam magam.
Ami igazából el sem kezdődött.
És aminek a befejezésével senki sem törődött.
Egy gubancos, kusza fájdalomba zuhantam. És nem volt megváltás.
- Jó estét! - Jó estét!
- Szépek vagytok! - Köszönjük.
- Jó estét, tanár úr! - Jó este a francokat!
- Hiányoztál. - Menjünk!
- Miért olyan morcos ez a lány? - Nem vagyok morcos.
A „morcos” nem sértés. Az egy lelkiállapot.
- Nem tudod, mit jelent? Mi a franc! - Épp hogy megjöttünk!
- Úgy érti, dühösnek tűnsz. - Húzzunk innen!
- Mennek cigizni. - Ugyan dehogy!
- Cigizni fognak. - Mondtam már, hogy nem. Ne cigizzetek!
Keresett az az alak a pénzügyi osztályról.
- Találd ki, miért! - Ki vele!
- Hogy beajánljon valakit a bankból. - Atyaég!
Mindenki úgy él, ahogy neki tetszik. Senki sem tudja.
Reggel láttam ott pár srácot breakelni.
- Tényleg? - Aha.
És milyenek voltak?
Tetszik, ahogy táncolnak. Különben nem érdekelnek.
Új?
- A cipőm? - Aha.
Nem. Miért?
Nem emlékeztem rá.
Van valami baj?
Nem. Miért?
Ha most vetted észre a cipőt, amit ezer éve hordok, akkor van valami.
Giovanna, te paranoiás vagy.
Mit törődsz az idióta apámmal? Meg se halljad, amit beszél!
Mi soha nem törődünk vele.
Nézzétek meg az arcom!
Szerintetek fura vagyok? Kezdek elcsúnyulni?
Megmondhatjátok az igazat.
Talán egy kicsit. De nem külsőleg.
Külsőleg szép vagy!
Talán a sok szorongás csúfítja el kicsit az arcodat.
Egyébként szép vagy.
Lányok!
Idáék mintha az unokatesóim lettek volna.
Ugyanabban a könyveken és vitákon alapuló,
baloldali nevelésben részesültünk.
Én sokat olvastam. Ida sokat írt, Angela meg egy idegesítő pletykafészek volt,
akit nagyon szerettem.
Amúgy Galway és Dealer professzorok a Harvard Egyetemről
közzétettek egy tanulmányt, amelyben tudományos bizonyítékokkal
támasztják alá, hogy a jeles miniszterelnökünk
egy mihaszna, szar alak.
Látod? Hát ez csodás!
Nahát! Most, hogy már imádkoztunk is, nekiláthatunk enni.
Az életünk csak Vomero körül forgott. Semmit sem tudtunk a városról.
Minden témaváltás érdekesnek és izgalmasnak tűnt.
Atyaég! Mi volt ez?
- Minden rendben? - Igen.
Egyetek csak!
Amikor kicsi vagy, minden hatalmasnak tűnik.
Felnőttként viszont minden semmiségnek tűnik.
Mindenki úgy él, ahogy neki tetszik.
Hé! Mi a baj?
Fáj a hasam.
- Menstruálsz? - Talán most jön meg.
Van gyógyszer a szekrényben.
Befejeztétek?
- Kéred a forró vizes palackot? - Nem.
Feküdj még vissza az ágyba!
Nyilvánvalóan annyira irtózott Vittoria néni arcától,
hogy minden képen kitörölte.
Mit csinálsz?
Ez így túlzottan erős. Ezt meg kell tanulni.
Megmutatod, te hogy csinálod?
Mindenkinek más smink áll jól.
Minden arc mást igényel.
Gyere csak!
Hajolj ide!
Próbáljuk ki ezt!
Csukd be!
Látod, ide
leheletvékonyan kell felvinni.
Aztán elkened az ujjaddal.
Oldalt, te döntöd el, meddig húzod ki.
Mindig keveset használj! Mert minden vonal kicsit változtat az arcodon.
Időnként megállsz, és megnézed magad.
Aztán folytatod.
Megyek. A Luther-konferenciára.
Vasárnap?
Milyen szépek vagytok!
Nem láttam még két ilyen szép nőt. Sziasztok!
Micsoda bohóc!
Miért nézegeted ezeket a fotókat?
Apa baromságokat beszél.
Csúnyának tart.
Azt mondja, olyan vagyok, mint a szörnyeteg húga.
Az ő fényképét kerested?
Látni akarom, hogy néz ki.
Nem a kinézetéről van szó.
Mindig is zavart a jelenléte. Mintha egy gyík futkározott volna a lábamon.
Egyáltalán nem hasonlítasz rá.
Mi mindig vele hecceljük egymást.
Amikor apád undok, azt mondom neki: „Most olyan vagy, mint Vittoria."
Ilyen borzalmas?
Ő egy irigy nő.
Az a legnagyobb baja, hogy mindig is irigyelte apád sikereit.
Hogy érted?
A számára minden és mindenki személyes sértésnek számít.
Az apád puszta léte bántja őt a legjobban.
- Pedig apád megmentette őt. - Mitől?
Hagyjuk! Majd máskor.
Talán nem akarta, hogy megmentsék. Talán apának hagynia kellett volna.
Senkit nem szabad hagyni, aki bajban van.
Csupa gonoszsággal hálálta meg apád segítségét.
Nem tudnak kibékülni?
Ahhoz apádnak középszerű emberré kellene válnia a szemében.
Mint Vittoria ismerőseinek.
És mivel ez szóba sem jöhet, ellene fordította a családot.
Évek óta nem láttad.
De amikor kicsi voltál, olykor meglátogattuk.
Nem emlékszel?
- Nem emlékszem. - Sok idő telt el azóta.
- Mit dolgozik? - Cselédkedik valahol.
Ezért is apádat hibáztatja.
- Miért? - Látni akarom, hogy néz ki.
Látnom kell.
Jól van.
- Tudod, hol van a Via Miraglia? - Nem.
A Via Stradera?
Nem.
Poggioreale, Piazza Nazionale. Itt lakik.
Tudod hol van az ipari terület?
- Nem ismered a Piantót? - Nem.
Akkor tanulj!
Ez a város térképe.
Ha készen állsz rá, beszélj apáddal, és keresd fel a nagynénédet!
Tessék!
POGGIOREALE TEMETŐ
ÚJ TEMETŐ LA PIETÀ TEMETŐ
SANTA MARIA DEL PIANTO
Bevésődtek a fejembe azok az ismeretlen utcanevek, amiket anyám mondott.
Főleg a Pianto.
Azt gondoltam, az valami szomorú hely,
ahol az embereket fájdalom tölti el, és szenvednek.
És ott lakott a nagynéném.
VITTORIA VIVIANA ÉS ARMANDO
CASA CASERTA TRADA VITTORIA
Halló?
- Szia, Nello! - Szia, apa!
Szia!
Mit csinálsz?
Semmit.
- Anya? - A szobájában van.
- Megcsináltad a házit? - Épp ismételek.
- Van valami, amit nem értesz? - Nincs.
- Vagy valami, amit elmagyarázzak? - Nincs.
Ezt ne hagyd itt szanaszét!
- Nem vagy olyan, mint a húgom. - Pedig azt mondtad.
Ne felejtsd el! Őt az teszi boldoggá, ha árthat nekem.
Fel fog használni, hogy bántson. Megpróbál majd ellenem fordítani,
és ez számomra elviselhetetlen.
Gyere ide!
Ha találkozol vele,
azt kell tenned, amit Odüsszeusz tett a sziréneknél.
Viaszt a fülbe, és meg se halljad!
- Akkor elviszel oda? - Igen.
Mi a baj?
Semmi. Fura illatod van.
- Megértetted? - Aha.
Jól van. Ügyes vagy.
Egyáltalán nem értettem.
Hé, csajok! Hová mentek? Elfoglalták az iskolát.
- Igen? Mégis ki? - Peppe, a Sárkány és a barátai.
- Peppe, a Sárkány? - Akkor minden oké.
Megyek az Officinába. Koncert lesz.
Nem akartok velem jönni?
Szálljatok fel!
Gyertek velem!
Adj egy spanglit egy tízesért!
Szent Antal az ördög ellensége
A fasiszták és a rendőrség az ördög
Szent Antal, gyere És vidd el őket !
El kell, el kell El kell égetned mindet
Egy spanglit?
Ebben a problémás városban
Olaszországban, ahol mindenki hülye…
Giovà, bajban vagyunk.
Mi nem füvezünk, nem szoktunk szopni.
Még gitározni se tudunk.
Na, a gitározás durva.
El kell, el kell El kell égetned mindet
Jön a jövő Fasiszták és vállalkozók
Minél közelebb vannak Annál inkább elnyomóknak tűnnek
Akik eladják magukat Egy tányér makaróniért
Nagy tüzet kell gyújtanod Amitől reszketnek az urak
El kell, el kell El kell égetned mindet
Gyász, vér és keserű könnyek…
Ki ez a menőző liba?
Tudod, hogy a ruhád ára egyenlő egy munkás éves fizetésével?
Miért, szerinted a munkásoknak rongyokban kell járniuk?
Mi van, te kis fasiszta?
Ki a fasiszta? Olvastam a kiáltványt.
Te csak a fecskendők útmutatóját ismered.
Ki engedett be, te rohadt fasiszta?
- Hé! - Mi a faszt akarsz?
Mi a faszt csinálsz?
El kell égetned mindet
Nyomd a szemedhez! Különben bedagad.
Kösz.
Fáj?
És neked?
El kell mennem oda.
- Minek? - Találkozni valakivel.
Később elmagyarázom.
Majd mindent mesélj el!
Óvatosan!
- Jó estét, tanár úr! - Önnek is jó estét!
Várj!
- Még mindig fáj? - Aha.
Akkor csináljunk így!
Te odaadod a szemed, én meggyógyíttatom, és tökéletes állapotban visszahozom.
Oké.
Figyelj csak! Akartam kérdezni valamit.
Egész nap ezen töröm a fejem.
Ki a legszebb lány Nápolyban?
- Nem tudom. - Ugyan már!
Próbálj meg emlékezni rá! Ki az?
Én?
Ez az! Helyes válasz.
Gondoltam.
Emlékszel, mit szoktunk énekelni a tüntetéseken?
Ki mondta, hogy el kell hagynom ? Jobb…
Tedd kettesbe!
…a halál, mint ez a fájdalom
Hármasba!
- Most jó? - Most jó.
Meghalok, meghalok
Rajta, énekelj!
Szívem sóhaja
- Te vagy - Az én szerelmem
Meghalok, meghalok Szívem sóhaja
Meghalok, meghalok
Szívem sóhaja
Te vagy a szerelmem
Ügyes.
Erre volt?
Várjunk csak! Eltévesztettem.
Látod, milyen környék ez? Itt születtem, és itt nőttem fel. Ez volt a házunk.
És Vittoria még mindig itt él. Az a kapu.
Menj csak! Megvárlak.
Kérsz egy kekszet?
Tessék!
Mi a baj?
- El ne menj innen! - Menj csak! Egy tapodtat sem mozdulok.
És ha sokáig tartóztat?
Ha eleged lesz, mondd neki, hogy menned kell. Jó?
És ha nem enged el?
Jól van. Legkésőbb egy óra múlva megyek, és megmentelek.
Ne! Maradj itt! Visszajövök magamtól.
A francba! Jesszus!
Nem érti meg.
A szépségért meg kell szenvedni, nem?
- Nyilván. - Na látod.
- Milyen szép lett! - Igen. Olyan, mint egy játék baba.
Elnézést! Trada?
Az az ajtó. Az első emeleten.
Menj csak! Már vár.
Mi a fasz van? Tán sietsz valahova?
Mindjárt!
Mi van? Beteg vagy? Vagy pisálni kell?
Nem.
Akkor meg?
Mi ez az idegbeteg kopogás?
- Giovanna vagyok, nénikém. - Tudom, ki vagy.
De ha még egyszer nénikédnek hívsz, jobb, ha megfordulsz, és elhúzol.
Uram, adna pénzt egy kávéra?
Mit akarsz? Menj tovább!
A mindenit! Micsoda modor!
- Na, ez esélytelen. - Menj, tűnj el!
Na, hogy ment?
Jól.
Ennyi? Na, mesélj már!
Megkínált narancslével, ami tele volt magokkal, amiket kiköptem.
Megkérdezte, vannak-e barátaim. Meséltem róluk.
Értem.
- Érdeklődött felőlem? - Nem.
- Egyáltalán? - Egyáltalán.
- Anyád felől? - Felőle sem.
- Mi volt az a zene? - Milyen zene?
Egyszer csak nagyon hangos zenét hallottam.
Én nem hallottam.
Kedves volt?
Fogjuk rá.
Mondott gonoszságokat?
- Nem a legszimpibb. - Mit mondtam?
Akkor elmúlt a kíváncsiságod?
Rájöttél, hogy nem hasonlítasz rá?
- Igen. - Jó.
Adj egy puszit!
Megbocsátottál?
Megbocsátottam.
Ne! Szúr a szakállad!
Képzeld el, hogy a nagynénéd bajsza hogy szúrhat!
Nincs is bajsza.
- De igen. - Nem.
Jól van, nincs bajsza.
Isten ments, hogy vissza akarj menni megnézni, hogy van-e bajsza.
Nem akarom többé látni.
- Giovanna vagyok, nénikém. - Tudom, ki vagy.
De ha még egyszer nénikédnek hívsz, jobb, ha megfordulsz, és elhúzol.
Mi ez?
- Fáj? - Nem.
Kérsz narancslét?
Miattam ne fáradj!
Kérsz vagy sem?
- Oké. - Menjünk!
Tessék!
Vigyázz! Az törött.
Ide ülj!
Vedd le a kabátot!
Mi az? Sietsz valahová?
- Tessék. - Te facsarod ki?
Nem, a húgod!
Giannì, nem viseled a karkötődet?
Milyen karkötőt?
Azt, amit a születésedkor adtam.
Lehet, hogy anyám egy-két éves koromban rám adta, de aztán kinőttem.
Okos vagy, Giannì.
Ez az igazság.
Félsz tőlem?
Igen.
Jól is teszed! Mert a félelem éberen tart.
Azonnal kitaláltál valami mentséget, hogy megvédd apádat.
Szép volt, Giannì.
De ezzel saját magadat húztad csőbe.
Nem babakarkötőt kaptál tőlem.
Hanem felnőttnek valót. Egy értékes karkötőt.
Idd meg!
Jót tesz.
Nem vagyok olyan, mint az apád.
Neki a pénz és a tárgyak a mindene.
Nekem nem ezek számítanak.
Hanem az emberek.
Nekem egyetlen vagyontárgyam volt.
Az a karkötő.
Amikor megszülettél, arra gondoltam:
„Amikor felnő, amikor fiatal hölgy lesz, majd hordja."
Még egy kis cédulát is írtam neked.
Milyen cédulát?
Azt, amit bedobtam a postaládátokba a karkötővel együtt.
„Adjátok oda neki, ha nagy lesz.”
Nem oda kellett volna tenned. Biztos ellopták.
Mégis kik?
Mit járatod a szád, ha nem tudsz semmit? Inkább igyál!
Anyád ilyet se tud csinálni.
Gyulladj már meg, a francba!
Gyulladj meg! Na jól van.
Azért dobtam a postaládába,
mert ha bementem volna, az apád kirúgott volna.
Nem, az apám senkit sem rúg ki.
Az apád egy seggfej.
Azt hiszi, egyedül ő tudja tutit. Képtelen elfogadni, hogy mások is tudják.
Ha azt mondod neki, hogy téved, kitöröl az életéből.
Enzót is kitörölte az életéből.
Az én Enzómat.
Apád kitöröl mindenkit, aki jobb nála.
Mindig ezt csinálta.
Már kis korában is.
Okosnak tartja magát, pedig sosem volt az.
Ő csak egy rohadék.
Addig fondorlatoskodik, míg elhiteti veled, hogy nélkülözhetetlen.
Amikor kicsik voltunk, ha nem volt velem, olyan volt, mintha a nap se sütne.
És azt gondoltam: „Most meghalok."
Így aztán mindig azt csináltam, amit ő akart.
Ő döntötte el, mi a helyes és mi a rossz.
Még azt is elhitette velem, hogy Isten nem létezik.
Ilyen messzire ment el.
De attól fogva, hogy megismertem Enzót, másképp gondolkodtam.
A francba!
Apád szerint csak akkor van jogod létezni,
ha könyv van a kezedben.
A rohadék!
A szarházi!
A szemétláda!
Eleinte még Enzóval is elhitette, hogy barátok,
aztán ellopta a lelkét.
Darabokra tépte.
Giannì, gyere ide!
Giannì!
Mi van már? Alszol? Gyere!
Azt akarom, hogy hallja az kutya, hogy emlékezzen rá!
Amikor először találkoztam Enzóval, egy táncmulatságon voltunk.
Így táncoltunk. Erre a dalra.
- Régen volt? - Mintha csak tegnap lett volna.
- Hol van most Enzo? - Nem jó a neveltetésed.
Te jobban hiszel a hazugságban, mint az igazságban. Ugye?
Lefogadom, hogy táncolni sem tudsz!
- Én breakelek. - Breakelsz? Jesszusom!
Add a kezed!
Egy, kettő!
Kövess!
Gyerünk, ringasd a csípőd!
Mi a baj?
Szeretnék megismerkedni Enzóval.
- Tényleg? - Igen.
Jó. Az egyik nap elmehetünk hozzá.
Hol van?
A temetőben.
Amikor kicsi vagy, minden hatalmasnak tűnik.
Felnőttként viszont minden semmiségnek tűnik.
Mindenki úgy él, ahogy neki tetszik.
Senki sem tudja.
Mindenki úgy él, ahogy neki tetszik.
Senki sem tudja.
Amikor kicsi vagy, minden hatalmasnak tűnik.
Felnőttként viszont minden semmiségnek tűnik.
Mindenki úgy él, ahogy neki tetszik.
Senki sem tudja.
Mindenki úgy él, ahogy neki tetszik.
Senki sem tudja.
Mindenki úgy él, ahogy neki tetszik. Senki sem tudja.
A feliratot fordította: Dobosiné Rizmayer Rita