EN NETFLIX-SERIE
BASERT PÅ ROMANEN MED SAMME NAVN AV ELENA FERRANTE
Før han forlot huset, sa faren min at jeg var stygg.
Ikke direkte, han brukte en sammenligning. Han sa det lavt, men jeg hørte ham.
Nå? Hvor vil du begynne?
Italiensk?
Italiensk? Hun har D.
Gym? Hun tar ikke engang med gymklær.
Greit.
-Gresk? -E pluss.
Og hun er arrogant også.
Greit. Geografi?
"Geografi? Hvem bryr seg?" Hun er talentløs og arrogant.
Men det virkelige mesterverket er matte. F minus.
Finnes det noe lavere? F. Det er bare slemt, ikke en karakter.
Andrea, hun sliter.
Hun gidder ikke å lese. Hun kommer til å stryke.
Jeg forstår.
Hun må skjerpe seg. Jeg skal se til at hun forstår.
Nei, det er ikke det.
-At hun er tenåring? Jo da, men… -Det er ikke det.
Jeg har skjønt det.
-Hun begynner å ligne søsteren min. -Vittoria?
Ja, søsteren min. Hun er prikk lik.
Hva? Søsteren din er et monster.
-Nella. -Ja?
Hun er prikk lik.
Kjære vene. Jeg håper du tar feil.
Ethvert kritisk ord fra faren min fikk meg alltid til å gråte.
Han hadde alltid sagt at jeg var vakker. Hva så han nå som jeg ikke så?
Hva skjedde med meg?
Alt har stått stille siden.
Napoli.
Februarkulden.
Moren min.
Og ordene hans.
Når du er liten, virker alt stort.
Når du er stor, virker alt lite.
Men ikke for meg. Jeg befant meg i en historie som ikke var min.
Som aldri egentlig begynte.
Som ingen brydde seg om å få en slutt på.
Og jeg falt ned i en innviklet, komplisert smerte.
Uten forløsning.
-God kveld. -God kveld!
-Du ser fantastisk ut. -Takk.
-God kveld, professor. -God kveld meg i ræva.
Jeg har savnet deg, Mariano.
-Hvorfor er jenta så bister? -Jeg er ikke bister!
"Bister" er ikke kritikk, men en sinnstilstand.
-Skjønte du ikke det? Hva faen? -Mariano, du kom nettopp.
-Han mener at du ser forbanna ut. -Kom, vi går.
-De skal røyke. -Nei da.
-De skal røyke. -Nei da. Dere får ikke røyke!
Fyren fra finansavdelingen har prøvd å få tak i meg.
-Kan du gjette hvorfor? -Fortell.
-For å anbefale fyren fra Banco di Napoli. -Nei, gi deg!
Vi er alle ulike.
Ingen vet det.
Det var noen karer som breakdancet der borte tidligere i dag.
Hvordan så de ut?
Jeg likte bare dansen. Jeg ser ikke på gutter.
Er de nye?
-Skoene mine? -Ja.
Nei. Hvordan det?
Jeg husker dem ikke.
Er det noe galt med meg?
Nei. Hvordan det?
Om du bare har lagt merke til ett par av skoene mine, må noe være galt.
Giovanna, du er paranoid.
Ikke hør på faren min. Når han snakker, senk volumet.
Det er det vi alltid gjør.
Se på meg litt.
Ser jeg rar ut? Har jeg blitt stygg?
Vær ærlige.
Kanskje litt. Men ikke fysisk.
Nei, du er vakker.
Kanskje du har blitt litt stygg på grunn av bekymringene dine.
Men det er alt.
Jenter!
Angela og Ida var som kusiner.
Alle tre var oppdratt på venstresiden, med bøker og kritisk tenkning.
Jeg likte å lese, Ida likte å skrive,
og Angela var den morsomme som jeg var veldig glad i.
Uansett, professor Galway og Dealer fra Harvard-universitetet
publiserte en studie der de viser,
basert på vitenskapelige bevis, at vår berømte statsminister
er en ubrukelig drittsekk.
Ser dere? Så vidunderlig.
Sånn. Nå som vi har bedt for maten, kan vi spise.
Livet vårt kretset kun rundt Vomero. Vi visste ingenting om byen.
Hver omvei fristet og forledet oss.
Kjære vene. Hva var det?
-Gikk det bra? -Ja.
Bare spis.
Når du er liten, virker alt stort.
Når du er stor, virker alt lite.
Vi er alle ulike.
-Hei. Hva er galt? -Jeg har vondt i magen.
-Har du mensen? -Får det kanskje snart.
Det er nettbrett i skapet.
Er du ferdig?
-Vil du ha varmeflasken? -Nei.
Gå og legg deg litt. Kom igjen.
Tante Vittorias ansikt frastøtte ham visst så mye
at han hadde skrapt det bort på alle bilder.
Hva er det du gjør?
Det ser ut som en karnevalsmaske. Du må øve mer.
-Kan ikke du lære meg det? -Ingen sminke passer til alle.
Alle ansikt er ulike.
Kom hit.
La oss prøve noe.
Lukk øynene.
Ser du?
Du må være lett på hånden.
Så blander du det med fingrene.
På sidene ser du hvor langt du kan gå.
Ikke overdriv.
Hvert eneste strøk endrer ansiktet ditt.
Så stanser du opp og ser på deg selv.
Så fortsetter du.
Jeg drar nå. Jeg har en forelesning om Luther.
På en søndag?
Så vakker du er.
Jeg har aldri sett noen som deg. Ha det.
For en klovn.
Hvorfor kikket du på disse bildene?
Pappa snakker bare piss.
Han synes jeg er stygg.
At jeg er prikk lik den grufulle søsteren hans.
Så du etter bilder av henne?
Jeg vil se henne.
Det handler ikke om utseendet.
Da hun var her, følte jeg at jeg hadde en firfisle på beinet.
Du er ikke som henne.
For oss er "tante Vittoria" bare en spøk.
Når faren din er ekkel, sier jeg: "Pass deg, du begynner å ligne Vittoria."
Er hun så fæl?
Hun er en sjalu kvinne. Hun utsto ikke suksessen til faren din.
Hva mener du?
Hun tar alt og alle som et personlig angrep.
Men det verste for henne, er din fars eksistens.
-Og at han reddet henne. -Fra hva?
Glem det. Ikke nå.
Kanskje hun ikke ville bli reddet. Pappa burde passet sine egne saker.
Ingen bør gjøre det når noen har problemer.
Hun takket ham ved å være så slem som mulig.
-Kan de ikke bare bli venner? -Da må faren din bli middelmådig.
Som alle andre hun kjenner.
Siden det ikke skjer, vendte hun familien mot ham.
Du har ikke sett henne på årevis.
Men da du var liten, hendte det vi besøkte henne.
Husker du ikke?
-Nei, det husker jeg ikke. -Det er lenge siden.
-Hva jobber hun med? -Hun er hushjelp.
Det er også din fars skyld.
-Hvordan det? -Jeg vil se henne.
Jeg vil treffe henne.
Greit.
-Vet du hvor Via Miraglia er? -Nei.
-Via Stradera? -Nei.
Poggioreale, Piazza Nazionale. Der bor hun.
Arenaccia, industriområdet?
-Hva med Il Pianto? -Nei.
-Kjenner du ikke Il Pianto? -Nei.
Begynn å lese.
Dette er et kart over byen.
Når du våger å si det til faren din, drar du og besøker henne.
Ta det.
KIRKEGÅRD
NY KIRKEGÅRD BARMHJERTIGHETENS KIRKEGÅRD
Jeg hadde fremdeles alle de ukjente gatene mamma hadde nevnt, i tankene.
Særlig Il Pianto.
Det må ha vært et trist sted,
et sted du følte smerte, eller som forårsaket stor lidelse.
Og der bodde tanten min.
Hallo?
-Hei, Nello. -Hei, pappa.
Hei.
Hva driver du med?
Ingenting.
-Og mamma? -Hun er på soverommet.
-Gjort leksene? -Jeg har sett på det.
-Er det noe du ikke forstår? -Nei.
-Skal jeg forklare det bedre? -Nei.
Ikke la dette ligge her.
-Du ligner ikke på søsteren min. -Det sa du.
Husk at hun nyter å såre meg. Hun vil bruke deg mot meg.
Hun vil vende deg mot meg, og det utstår jeg ikke.
Kom hit.
Når du ser henne, må du gjøre det Ulysses gjorde med sirenene.
Ta voks i ørene så du ikke hører noe.
-Kan du kjøre meg dit? -Ja.
-Hva er galt? -Ingenting. Du lukter rart.
-Forsto du hva jeg sa? -Ja.
Ok. Flink jente.
Jeg forsto ingenting.
Hei, jenter. Hvor skal dere? De har okkupert skolen.
-Hva? Hvem da? -Peppe O Dragone og vennene hans.
-Peppe O Dragone? Kom igjen. -Saken er avgjort.
Jeg skal til Officina. Det er en konsert der. Blir dere med?
Hopp bakpå.
Følg meg.
Gi meg svart hasj for ti tusen.
Sankt Anthony er djevelens fiende
Fascistene og politiet er djevelen
Sankt Anthony, kom og ta dem med
Kom igjen, brenn det hele ned
Brenn det hele ned
Kom igjen, brenn det hele ned
Her, ta et trekk.
I denne byen, full av problemer
I Italia, der alle er dumme…
Hva gjør vi her, Giovà? Vi verken røyker hasj eller suger gutter.
-Vi kan ikke engang spille gitar. -Gitaren er viktig.
Kom igjen, brenn det hele ned
Fremtiden kommer Fascister og entreprenører
Jo nærmere de kommer Desto mer ligner de despoter
Folk som selger seg selv For en bolle pasta
Du må tenne en flamme Som får herrene til å skjelve
Kom igjen, brenn det hele ned
Du må brenne det ned
Sorg og blod og bitre tårer…
Hvem er viktigperen?
Du vet at klærne dine koster en årslønn for de som laget dem?
Hva da, tror du alle arbeidere går kledd i filler?
-Hva gjør denne fascisten her? -Fascist? Jeg har lest manifestet.
Har du lest noe annet enn sprøytemanualer?
Hvem slapp deg inn, jævla fascist?
-Hei! -Hva faen vil du?
Hva faen gjør du?
Du må brenne det ned
Press den mot øyet, ellers hovner det opp.
Takk.
Gjør det vondt?
Hva med deg?
Jeg må dra dit.
-Hvorfor det? -Jeg skal treffe noen.
-Jeg forklarer siden. -Fortell meg alt senere.
Vær forsiktig.
-God kveld, professor. -God kveld.
Vent litt.
-Gjør det fortsatt vondt? -Ja.
Ok, hør her.
Gi meg øyet ditt, så skal jeg fikse det. Du får det tilbake godt som nytt.
Greit.
Forresten, jeg ville spørre deg om noe. Jeg har tenkt på det i hele dag.
Hvem er den vakreste jenta i Napoli?
-Jeg vet ikke. -Kom igjen!
Prøv å huske. Hvem er det?
Meg?
-Veldig bra. Riktig svar. -Tenkte meg det.
Husker du sangen vi sang under protestene?
Hvem sa at jeg må forlate deg? Jeg vil heller…
Sett den i andre gir.
…heller dø enn å føle denne smerten…
Tredjegir.
-Er du ferdig? -Ferdig.
Jeg dør, dør, dør
Kom igjen, syng.
Pust av hjertet mitt
-Du er min kjærlighet -Min kjærlighet
Jeg dør, dør, dør Pust av hjertet mitt
Du er min kjærlighet
Veldig bra.
Var det her?
Nei, vent, det er ikke her.
Ser du dette stedet?
Jeg er født og oppvokst her. Dette var hjemmet mitt.
Og her bor Vittoria ennå. Inn den døren der.
Kom igjen. Jeg venter her.
Vil du ha en kjeks?
Vær så god.
Hva er galt?
-Ikke gå noe sted. -Gå, nå. Jeg skal ikke røre en muskel.
Hva om hun holder meg igjen?
Når du blir sliten, sier du: "Nå må jeg gå."
Hva om hun ikke lar meg gå?
Er du ikke tilbake om en time, kommer jeg og redder deg.
Nei. Vent her. Jeg kommer meg tilbake på egen hånd.
Faen heller! Herregud!
Han skjønner det ikke. Ingen skjønnhet uten smerte, ikke sant?
-Høres riktig ut. -Ser du?
-Hun er søt. -Ja, hun ser ut som en dukke.
Unnskyld meg. Trada?
Den døra der borte. Første etasje.
Hei, hva faen? Har du det travelt? Et øyeblikk!
Hva er det? Er du syk? Må du tisse?
Nei.
Vel?
Hvorfor banker du sånn?
-Jeg er Giovanna, tante. -Det vet jeg.
Men kall meg "tante" igjen, så kan du snu på flekken.
Kjøper du en kaffe til meg, dottore?
Hva vil du? Gå videre.
Ja vel, jeg skjønner. For noen fæle manerer.
-Ubrukelige mann. -Kom igjen, stikk!
-Nå? Hvordan gikk det? -Fint.
Er det alt? Kom igjen, fortell.
Hun ga meg appelsinjuice som var full av steiner. Jeg spyttet dem ut.
Hun spurte om vennene mine. Jeg fortalte om Angela og Ida.
Ja vel.
-Spurte hun om meg? -Nei.
-Ingenting? -Nei.
-Om moren din? -Nei.
-Hva var den musikken? -Hvilken musikk?
På et tidspunkt hørte jeg veldig høy musikk.
Jeg hørte ingenting.
Var hun hyggelig?
La oss si det.
Sa hun noe slemt?
Hun er litt utrivelig.
Hva sa jeg?
Fikk du stilt nysgjerrigheten? Så du at du ikke ligner henne?
-Ja. -Fint.
Gi meg et kyss.
Tilgir du meg?
Jeg tilgir deg.
Nei! Skjegget ditt stikker.
Tenk deg hvordan barten til tanten din stikker.
Hun har ikke bart.
-Jo da, det har hun. -Nei.
Nei vel, så har hun ikke det.
Jeg tar ikke sjansen på at du drar tilbake for å sjekke.
Jeg vil ikke se henne igjen.
-Jeg er Giovanna, tante. -Det vet jeg.
Men kall meg "tante" igjen, så kan du snu på flekken.
Hva er dette?
-Gjør det vondt? -Nei.
Vil du ha et glass juice?
-Jeg vil ikke være til bry. -Vil du ha eller ikke?
-Ok. -Kom, da.
Vær så god.
Vær forsiktig. Den der er ødelagt. Sett deg heller her.
Og ta av deg jakka. Jeg mener, hvor brenner det?
-Sånn. -Skal du lage den selv?
Nei, søsteren din skal.
Gianni, har du ikke på deg armbåndet?
-Hvilket armbånd? -Det jeg ga deg da du ble født.
Kanskje jeg brukte det da jeg var liten, men så passet det ikke lenger.
Du er smart, Gianni.
Det er sant.
Er du redd for meg?
Ja.
Det bør du være! Frykt gjør deg årvåken.
Du ville redde skinnet til faren din.
Godt gjort, Gianni.
Men du avslørte deg selv.
Jeg ga deg ikke et baby-armbånd.
Det jeg ga deg, var til voksne. Et verdifullt armbånd.
Drikk, nå.
Det er bra for deg.
Jeg er ikke som faren din. Så opptatt av penger og materielle ting.
Jeg bryr meg ikke om ting.
Jeg bryr meg om mennesker.
Jeg har bare eid én ting. Det armbåndet.
Og da du ble født, tenkte jeg:
"Hun kan bruke det når hun blir en ung kvinne."
Jeg skrev det på kortet også.
Hvilket kort?
Kortet jeg la i postkassen sammen med armbåndet.
"Gi henne dette når hun blir eldre."
Du skulle ikke ha lagt det der. Tyver kan ha tatt det.
Hvilke tyver?
Hvorfor snakke om ting du ikke vet noe om? Drikk juicen din.
Moren din klarte ikke engang det.
Kom igjen, tenn, for faen!
Tenn. Sånn, ja.
Jeg la det i postkassen
fordi faren din ville kastet meg ut om jeg gikk inn.
-Nei, faren min kaster aldri ut noen. -Faren din er en drittsekk.
Han tror han vet alt. Han takler ikke at Robeandre kan ting.
Sier du at han tar feil, stenger han deg ute.
Han stengte Enzo ute også.
Min Enzo.
Faren din stenger ute alle som er bedre enn ham.
Det har han alltid gjort.
Selv da han var liten.
Han tror han er smart, men det har han aldri vært.
Han er bare en drittsekk.
Han prøver å få deg til å tro at du ikke kan leve uten ham.
Da vi var små, føltes det som om sola forsvant hver gang han dro.
Og jeg tenkte: "Nå dør jeg."
Så jeg gjorde akkurat som han ville.
Han bestemte hva som var rett, og hva som var galt.
Han fikk meg til å tro at Gud ikke fantes.
Så langt gikk han.
Men jeg ombestemte meg i det øyeblikket jeg møtte Enzo.
Pokker heller!
I din fars øyne har du bare livets rett hvis du har en bok i hånda.
Den jævelen.
Den møkkafyren.
Den drittsekken.
Selv med Enzo. Han fikk ham til å tro at de var venner, så tok han sjelen hans.
Han rev den i filler.
Gianni, kom hit!
Gianni!
Sover du? Kom igjen!
Jeg vil at den kjøteren skal høre dette, så han husker det!
Første gang jeg traff Enzo, var vi på en dansefest.
Vi danset slik, til denne sangen.
-Er det lenge siden? -Det føles som i går.
-Hvor er Enzo nå? -Du er ikke voksen ennå.
Du tror på løgner heller enn sannheten. Ikke sant?
Du kan sikkert ikke danse engang!
-Jeg kan breakdance. -Breakdance? I jøssenavn.
Gi meg hånden din. En, to…
Følg meg.
Kom igjen, beveg de små hoftene!
Hva er galt?
Jeg vil møte Enzo.
-Sier du det? -Ja.
Greit. Vi kan besøke ham en dag.
-Hvor er han? -Han er på kirkegården.
Når du er liten, virker alt stort.
Når du er stor, virker alt lite.
Vi er alle ulike.
Ingen vet det.
Vi er alle ulike.
Ingen vet det.
Når du er liten, virker alt stort.
Når du er stor, virker alt lite.
Vi er alle ulike.
Ingen vet det.
Vi er alle ulike.
Ingen vet det.
Vi er alle ulike.
Ingen vet det.
Tekst: Marie Wisur Lofthus