EN NETFLIX-SERIE
BASERAD PÅ ROMANEN AV SAMMA NAMN AV ELENA FERRANTE
Innan jag flyttade hemifrån
sa pappa till mamma att jag var ful.
Han sa det inte rakt ut. Han använde en liknelse.
Han talade lågt, men jag hörde honom.
Nå? Var vill du börja?
Italienska?
Italienska? Hon fick ett D.
Idrott och hälsa? Hon tar inte ens med kläder.
Nåja.
-Grekiska? -E+.
Och hon är arrogant.
Nåja. Geografi?
"Geografi? Skamligt. Vem håller på med geografi längre?"
Hon suger, och hon är arrogant.
Matte är det verkliga mästerverket, F--.
Kan man ens få lägre?
Det är grymhet, inte ett betyg.
Andrea, hon är illa ute.
Hon vill inte studera. Hon kommer att kugga.
Jag förstår.
Hon måste lägga manken till. Jag måste banka in det.
Nej, det är inte det.
-Är det tonåren? Jag fattar, men… -Det är inte tonåren.
Jag har listat ut det.
Hon börjar se ut som min syster.
Som Vittoria?
Ja, min syster. Hon är hennes kopia.
Vad säger du? Hon är ett monster.
-Nella. -Ja?
Hon är hennes kopia.
Herregud. Vi får hoppas att det inte blir så.
Ett enda ord av ogillande från min pappa hade alltid fått mig att gråta.
Han hade alltid sagt att jag var vacker.
Vad hade han sett i mitt ansikte nu, som jag inte såg?
Vad hände med mig?
Allt har stått stilla sen dess.
Neapel.
Februarikylan.
Min mamma.
Och de orden.
När man är liten verkar allt stort.
När man är stor verkar allt litet.
Men inte för mig.
Jag befann mig i en historia som inte var min…
…som aldrig ens började,
som ingen brydde sig om att sätta stopp för.
Jag gled in i en trasslig, komplicerad smärta,
utan försoning.
-God kväll. -God kväll!
-Vad fina ni är! -Tack.
-God kväll, professorn. -God? Som fan heller.
-Jag har saknat dig, Mariano. -Kom.
-Varför är den flickan så dyster? -Jag är inte dyster!
"Dyster" är ingen förolämpning. Det är ett sinnestillstånd.
-Fattar du inte? Vad fan? -Mariano, du kom precis hit.
-Han menar att du ser arg ut. -Vi går nån annanstans.
-De tänker röka. -Inte en chans.
-De tänker röka. -Nej, sa jag. Rök inte!
Killen från finansavdelningen har försökt nå mig.
-Vet du varför? -Fortsätt.
För att rekommendera Banco di Napoli-killen.
Kära nån.
Alla har sin grej.
Ingen vet.
Jag såg några killar breakdansa där borta tidigare.
-På riktigt? -Ja.
Hur såg de ut?
Jag gillar hur de dansar. Jag är inte intresserad av pojkar.
Är de nya?
-Mina skor? -Ja.
Nej. Varför undrar du?
Jag känner inte igen dem.
Är det nåt fel på mig?
Nej, varför undrar du?
För att du precis la märke till ett par skor jag har haft i evigheter.
Giovanna, du är paranoid.
Lyssna inte på min idiot till pappa. När han pratar, sänk volymen.
Det gör vi.
Kan ni titta på mig en sekund?
Tycker ni att jag är konstig? Börjar jag bli ful?
Ni kan vara ärliga.
Kanske lite, men inte fysiskt.
Nej, du är vacker.
Du kanske börjar bli ful på grund av dina bekymmer.
Men det är allt.
Tjejer!
Angela och Ida var som mina blodkusiner.
Vi hade samma goda vänstervridna uppfostran –
en massa böcker och kritiskt tänkande.
Jag gillade att läsa. Ida gillade att skriva.
Angela var en rolig pratkvarn jag var väldigt förtjust i.
Professorerna Galway och Dealer vid Harvard University
publicerade en studie där de demonstrerar,
baserat på vetenskapliga bevis, att vår premiärminister är en skithög.
Underbart.
Såja. Nu när vi har bett kan vi äta.
Vårt liv kretsade fortfarande kring Vomero.
Vi visste inget om stan.
Alla omvägar frestade oss och verkade spännande.
Herregud, vad var det?
-Är allt bra? -Ja.
Fortsätt äta.
När man är liten verkar allt stort.
När man är stor verkar allt litet.
Alla har sin grej.
Du, vad är det?
Jag har ont i magen.
-Har du din mens? -Den kan vara på gång.
Det finns smärtstillande i skåpet.
Är du klar?
-Vill du ha varmvattenflaskan? -Nej.
Gå och lägg dig en stund.
Faster Vittorias ansikte äcklade honom så mycket
att han hade skrapat bort det på alla foton.
Vad gör du?
Det ser ut som en mask. Du måste jobba på det.
Kan du lära mig sminka som du?
Ingen sminkning passar alla.
Alla ansikten är olika.
Kom hit.
Vi testar det här.
Blunda.
Känner du?
Du måste vara varsam.
Blanda med fingrarna.
Se hur långt du kan gå på sidorna.
Överdriv aldrig.
Alla märken förändrar ditt ansikte.
Sen stannar man upp och kollar.
Sen fortsätter man.
Jag ska åka. Jag har konferensen om Luther.
På en söndag?
Se så vackra ni är.
Jag har aldrig sett nån som du. Hejdå.
Vilken clown.
Varför tittade du på de här fotona?
Pappa snackar skit.
Han tycker att jag är ful,
att jag börjar bli en kopia av hans best till syster.
Letade du efter ett foto på henne?
Jag vill se hur hon ser ut.
Det handlar inte om hennes utseende.
När hon var i närheten kändes det som om jag hade en ödla på benet.
Du är inte som hon.
För oss är faster Vittoria bara ett skämt.
Om din pappa är elak, säger jag: "Se upp, du börjar likna Vittoria."
Är hon så hemsk?
Hon är svartsjuk.
Hon stod inte ut med din pappas framgång.
Vilket betyder?
Hon tar allt som en personlig attack.
Men det som förolämpar henne mest är att din pappa existerar.
-Tänk att han räddade henne. -Från vad?
Glöm det. Inte nu.
Hon kanske inte ville bli räddad. Pappa kanske borde ha skött sitt.
Inte när nån är i knipa.
Hon betalade tillbaka genom att vara så elak som möjligt.
Kan de inte sluta fred?
Bara om din pappa blir medelmåttig, som alla andra hon känner.
Eftersom det inte kan ske, vände hon familjen mot honom.
Du har inte sett henne på flera år.
Men när du var liten besökte vi henne ibland.
Minns du inte det?
-Nej. -Det var längesen.
-Vad gör hon? -Hon är nåns tjänare.
Det är din pappas fel också.
-Varför undrar du? -Jag vill se hur de ser ut.
Jag måste få se henne.
Okej.
-Känner du till Via Miraglia? -Nej.
Via Stradera?
Nej.
I Poggioreale, på Piazza Nazionale… Det är där hon bor.
Arenaccia, industriområdet?
-Känner du inte till Il Pianto? -Nej.
Studera, då.
Det här är en karta över stan.
När du är redo att berätta för pappa – åk och träffa din faster ensam.
Ta den.
KYRKOGÅRD
Jag hade fortfarande alla okända gatunamn i huvudet,
särskilt Il Pianto, gråten.
Det måste ha varit ett sorgligt ställe där man kände smärta,
eller som fick en att lida.
Och min faster bodde där.
Hallå?
-Hej, Nello. -Hej, pappa.
Hej.
Vad gör du?
Inget.
-Var är mamma? -Hon är i sovrummet.
-Har du gjort din läxa? -Jag går igenom den.
-Var det nåt du inte förstod? -Nej.
-Ska jag förklara nåt bättre? -Nej.
Lämna inte den här framme.
Du är inte alls som min syster.
Du sa att jag var det.
Hon tycker om att såra mig.
Hon kommer att utnyttja dig.
Hon kommer att försöka ta din kärlek. Det är outhärdligt för mig.
Kom hit.
När du träffar henne
måste du göra som Ulysses med sirenerna:
Lägg vax i öronen och lyssna inte.
-Så du tänker ta med mig dit? -Ja.
Vad är det?
Du luktar konstigt.
-Förstår du? -Ja.
Okej. Duktig flicka.
Jag förstod inte alls.
Hej, tjejer. Vart ska ni? De har ockuperat skolan.
-Jaså? Vem? -Peppe O Dragone och hans vänner.
-Peppe O Dragone? Kom igen. -Då var det avgjort!
Jag ska till Officina. De har konsert.
Vill ni följa med?
Hoppa på.
Följ med mig.
Ge mig hasch för 10 000 lira.
Den helige Antonius är djävulens fiende
Fascisterna och polisen är djävulen
Den helige Antonius, kom hit För bort dem
Du måste, du måste Du måste bränna allt
Du måste, du måste Du måste bränna allt…
Här, ta ett bloss.
I den här stan, full av problem
I Italien, där alla är dumma…
Giovà, vi har problem.
Vi röker inte gräs eller ger avsugningar.
Vi kan inte ens spela gitarr.
Gitarren är en stor grej.
Du måste, du måste Du måste bränna allt
Framtiden kommer Fascister och entreprenörer
Ju närmare de kommer Desto mer tyranniska verkar de
Folk som säljer sig själva För en tallrik pasta
Du måste tända en gnista Som för herrarna att skaka
Du måste, du måste Du måste bränna allt
Sorg and blod and bittra tårar…
Vem är den här skrytmånsen?
Kostnaden för dina kläder motsvarar en arbetares årslön.
Måste arbetare vara klädda i trasor?
Vad gör den här fascisten här?
Vem kallar du fascist? Jag har läst manifestet.
Har du läst nåt förutom instruktionen för sprutor?
Vem släppte in dig, din jävla fascist?
-Hördu! -Vad fan vill du?
Vad fan gör du?
Du måste bränna allt
Håll den mot ögat, annars sväller det upp.
Tack.
Gör det ont?
Gör ditt?
Jag måste dit.
-Varför det? -För att träffa nån.
Jag förklarar senare.
Berätta allt senare.
Var försiktig.
-God kväll, professorn. -God kväll.
Vänta.
-Gör det fortfarande ont? -Ja.
Vet du vad?
Ge mig ditt öga så fixar jag det.
Det kommer att bli så gott som nytt.
Okej.
Förlåt, jag ville fråga en sak.
Jag har tänkt på det hela dagen.
Vem är den vackraste flickan i Neapel?
-Jag vet inte. -Kom igen!
Försök minnas. Vem är det?
Jag?
Bra jobbat. Rätt svar.
Jag tänkte väl det.
Minns du låten vi sjöng under demonstrationerna?
Vem sa att jag måste lämna dig? Jag skulle hellre…
Lägg i tvåan.
…dö än att känna denna smärta…
Och trean.
-Klart? -Klart.
Jag dör, dör, dör
Kom igen, sjung.
Mitt hjärtas andetag
-Du är min kärlek -Min kärlek
Jag dör, dör, dör Mitt hjärtas andetag
Jag dör, dör, dör
Mitt hjärtas andetag
Du är min kärlek
Bra jobbat.
Var det här?
Vänta, jag har åkt fel.
Ser du hur det är här?
Jag är född och uppvuxen här. Det här var mitt hem.
Vittoria bor kvar här. Där är ytterdörren.
Gå du. Jag väntar.
Vill du ha ett kex?
Varsågod.
Vad är det?
Åk ingenstans.
Jag kommer inte att röra en fena.
Tänk om hon uppehåller mig?
När du har tröttnat, säg: "Jag måste gå."
Om hon inte låter mig gå, då?
Okej. Max en timme, sen räddar jag dig.
Nej, stanna här. Jag kommer tillbaka själv.
För helvete! Herregud!
Hon fattar inte.
Det finns ingen skönhet utan smärta.
-Det låter rimligt. -Hör du?
-Hon är söt. -Ja, hon ser ut som en docka.
Ursäkta mig, Trada?
Dörren där borta, på första våningen.
Hon väntar på dig.
Vad fan? Har du bråttom?
Ett ögonblick!
Vad har hänt?
Är du sjuk? Behöver du kissa?
Nej.
Vad är det, då?
Varför tittar du på mig så där?
Jag är Giovanna, faster.
Jag vet vem du är.
Men kallar du mig faster igen får du vända om och gå.
Kan du bjuda på kaffe, herrn?
Vad vill du? Fortsätt gå.
Okej, jag fattar. Vad oförskämt.
-Värdelösa man. -Stick!
Så, hur gick det?
Bra.
Är det allt? Kom igen, berätta.
Hon gav mig apelsinjuice med fruktkött, så jag spottade ut det.
Sen ville hon veta om jag hade vänner. Jag berättade om Angela och Ida.
Jag förstår.
-Frågade hon om mig? -Nej.
-Inte alls? -Inget.
Om din mamma, då?
Nej.
-Vad var det för musik? -Vilken musik?
Vid ett tillfälle hörde jag mycket hög musik.
Jag hörde inget.
Var hon trevlig?
Vi säger det.
Sa hon nåt elakt?
Hon är lite otrevlig.
Vad var det jag sa?
Har du tillfredsställt din nyfikenhet?
Insåg du att ni inte är lika alls?
-Ja. -Bra.
Ge mig en puss.
Är jag förlåten?
Du är förlåten.
Nej, ditt skägg rivs!
Tänk hur mycket din faster måste rivas med den där mustaschen!
Hon har inte mustasch.
-Jo. -Nej.
Okej, nej.
Gud förbjude att du vill gå tillbaka och kolla om hon har mustasch.
Jag vill inte träffa henne igen.
-Jag är Giovanna, faster. -Jag vet vem du är.
Men kallar du mig faster igen får du vända om och gå.
Vad är det?
-Gör det ont? -Nej.
Vill du ha ett glas juice?
Nej, jag vill inte störa dig.
Vill du ha eller inte?
-Okej. -Kom igen.
Såja.
Var försiktig, den är trasig.
Sitt här.
Ta av dig jackan.
Jag menar, vart brinner det?
-Såja. -Ska du göra den?
Nej, din syster ska göra den!
Giannì, har du inte på dig ditt armband?
Vilket armband?
Det jag gav dig när du föddes.
Mamma kanske lät mig bära det när jag var liten,
tills det inte passade längre.
Du är smart, Giannì.
Det är sanningen.
Är du rädd för mig?
Ja.
Det borde du vara!
Rädsla gör en vaksam.
Du hittade snabbt en ursäkt att rädda din pappas skinn.
Bra gjort, Giannì.
Men genom att göra det räddade du inte ditt eget.
Jag gav dig inte ett barnarmband.
Jag gav dig ett vuxenarmband, ett värdefullt armband.
Kom igen.
Det är bra för dig.
Jag är inte som din pappa,
fäst vid pengar och materiella saker.
Jag bryr mig inte om saker.
Jag bryr mig om människor.
Jag brukade äga nåt, en sak: armbandet.
När du föddes tänkte jag:
"Hon kan bära det när hon blir stor, när hon är en ung kvinna."
Jag skrev det på kortet.
Vilket kort?
Kortet jag lämnade i brevlådan tillsammans med armbandet.
"Ge det till henne när hon är äldre."
Du kanske inte borde ha lämnat det där. Tjuvar måste ha tagit det.
Vilka tjuvar?
Varför prata om du inte vet nåt?
Drick din juice.
Din mamma kunde inte ens göra det.
Kom igen. Brinn, för fan.
Brinn. Bra.
Jag lämnade det i brevlådan.
Din pappa skulle ha sparkat ut mig om jag hade kommit in.
Nej, min pappa sparkar aldrig ut nån.
Din pappa är en skitstövel.
Han tror att han vet allt.
Han kan inte acceptera att andra är kapabla.
Om man säger att han har fel raderar han en från sitt liv.
Han raderade Enzo också.
Min Enzo.
Din pappa raderar alla som är bättre än han.
Det har han alltid gjort,
även när han var liten.
Han tror att han är smart, men det har han aldrig varit.
Han är bara en skitstövel.
Han gör allt för att få en att tro att man inte kan leva utan honom.
När vi var små kändes det som om solen hade försvunnit varje gång han gick.
Jag brukade tänka: "Jag kommer att dö."
Så jag brukade göra vad han ville.
Han bestämde vad som var rätt och fel.
Han fick mig att tro att Gud inte fanns.
Så långt gick han.
Men jag ändrade mig
när jag träffade Enzo.
Fasen!
För din pappa har man bara rätt att existera
om man har en bok i handen.
Den jäveln.
Den skitstöveln.
Den där skithögen.
Även med min Enzo…
Först fick han honom att tro att de var vänner.
Sen stal han hans själ.
Han slet sönder den.
Giannì, kom hit!
Giannì!
Sover du? Kom igen!
Jag vill att den där hunden ska få höra det här så att han minns!
Första gången jag träffade Enzo
var på en dansfest.
Vi dansade så här, till den här låten.
-Var det för längesen? -Det känns som om det var igår.
-Var är Enzo nu? -Du växer inte upp som du borde.
Du tror på lögner mer än sanningen, va?
Du kan säkert inte ens dansa.
-Jag kan breakdansa. -Breakdansa? Herregud.
Ge mig din hand.
Ett, två…
Följ mig.
Kom igen, rör på de där små höfterna.
Vad är det?
Nu vill jag träffa Enzo.
-Vill du? -Ja.
Okej, vi kan besöka honom.
Var är han?
Han är på kyrkogården.
När man är liten verkar allt stort.
När man är stor verkar allt litet.
Alla har sin grej.
Ingen vet.
Alla har sin grej.
Ingen vet.
När man är liten verkar allt stort.
När man är stor verkar allt litet.
Alla har sin grej.
Ingen vet.
Alla har sin grej.
Ingen vet.
Alla har sin grej.
Ingen vet.
Undertexter: Josephine Roos Henriksson