‫- סדרה של NETFLIX -‬
‫זה.‬
‫- 300,000 לירות -‬
‫ג'ובה, את באה מחר לפלגראה?‬
‫"מאסיב אטאק" מופיעים.‬
‫למי יש כסף לכרטיס?‬ ‫-איזה כרטיס? אנחנו נטפס פנימה.‬
‫לא מתחשק לי.‬ ‫-את לא אוהבת אותם?‬
‫אמרתי שלא מתחשק לי. ביי.‬
‫רגע.‬
‫עזוב אותה, דון.‬
‫אתה לא רואה שהיא סתם מאוננת?‬ ‫היא בטח עושה לאנשים ביד.‬
‫את שומעת אותי?‬ ‫נעלבת שאמרתי שאת עושה לאנשים ביד?‬
‫על מה אתה מדבר?‬
‫באמת, איך את עושה את זה?‬ ‫את משתמשת בשתי הידיים? תהיי כנה.‬
‫איזו כלבה!‬ ‫-אתם מניאקים.‬
‫שניכם, לא רק אחד.‬
‫אתם מניאקים.‬
‫- פרק 3‬ ‫מרירות -‬
‫- תחת מתקפה -‬
‫היי, וינצ'נזו.‬ ‫-שלום.‬
‫היי.‬ ‫-היי.‬
‫למה את תמיד מחכה לי?‬ ‫-אני רוצה לבלות איתך קצת.‬
‫מה הבעיה?‬ ‫-אין בעיה.‬
‫תבואי איתי לרוסאנה?‬
‫זה לא סגור?‬ ‫-לא, היא מחכה לנו.‬
‫אבל אני רעבה.‬ ‫-זה ייקח חמש דקות.‬
‫- המכון הלאומי לאמנות -‬
‫של מי זה?‬ ‫-שלי.‬
‫את יודעת לנהוג?‬ ‫-אני לומדת.‬
‫כשאתה קטן, הכול נראה גדול.‬
‫כשאתה גדל, הכול נראה קטן.‬
‫כל אחד לעצמו.‬
‫נו? מה דעתך?‬
‫את נראית מגוחכת.‬
‫זה רק שינוי קטן.‬
‫עם מי את נפגשת?‬
‫עם מי אני נפגשת?‬
‫עם אף אחד. זו שמלה.‬
‫את נראית משוגעת.‬
‫הנה. מצאתי את זה.‬
‫הבד הזה יוצר צללית נפלאה.‬
‫יפהפה.‬ ‫-נכון?‬
‫אחזור בפעם אחרת.‬
‫כן, אל תדאגי. אשמור את זה בשבילך.‬
‫כן.‬
‫את תמיד מעצבנת כל כך?‬
‫למה את מתנהגת ככה?‬
‫כי אני אוהבת אותך.‬
‫כל אחד לעצמו.‬
‫איש לא יודע.‬
‫כל אחד לעצמו.‬
‫איש לא יודע.‬
‫אז,‬
‫אנחנו צריכים להבין שהחופש‬ ‫עלול להופיע כווספה גרוטאה.‬
‫כולם ממוקדים בחופש לאחרונה.‬
‫זה בכל מקום.‬
‫חופש כאן, חופש שם.‬
‫יש אפילו מפלגת חופש עכשיו.‬ ‫-נחמד.‬
‫תגידי לי משהו.‬ ‫מה את עושה עם החופש הזה?‬
‫את מתניעה את הווספה שלך‬
‫ונוסעת לאן?‬
‫לבית הספר.‬
‫למרכז הקהילתי.‬
‫לוויטוריה.‬
‫לדודה ויטוריה.‬
‫אנדראה, תירגע.‬ ‫-ידעתי.‬
‫אני רוצה שאנג'לה ואידה יכירו אותה.‬
‫מותק, את בטוחה לגבי זה?‬ ‫דודה ויטוריה לא ראויה שיציגו אותה.‬
‫"לא ראויה שיציגו אותה"?‬
‫מי מדבר ככה? את נשמעת‬ ‫כמו הרומנים המחורבנים שאת מגיהה.‬
‫את לא ראויה שיציגו אותך!‬
‫ג'ובנה,‬
‫בזמן שאת מממשת את החופש שלך,‬
‫החלטת שאת רוצה‬ ‫לבקר את האישה הזאת שנקראת ויטוריה,‬
‫שלגמרי במקרה היא דודה שלך.‬
‫שיש לך קשר דם אליה.‬
‫אפילו החלטת שאת רוצה‬ ‫לחלוק את החוויה עם החברות שלך.‬
‫אבל אני לא בטוח שאני מבין מה שאמרת.‬
‫מה אמרת לאימא שלך? שהיא נשמעת כמו…‬
‫"הרומנים המחורבנים שהיא מגיהה"?‬
‫כן.‬
‫שלא תעזי לדבר ככה לאימא שלך,‬ ‫או שאני נשבע באלוהים‬
‫שאשכח שאני פרופסור ואכה אותך!‬
‫לכי לחדר שלך.‬
‫אני חושבת שאתה מגזים בתגובתך‬ ‫בכל פעם שהיא מזכירה את ויטוריה.‬
‫ג'ובנה היא ילדה.‬
‫זה נורמלי שהיא קצת גסת רוח.‬
‫נלה, בשעה הזאת?‬ ‫-כן, בשעה הזאת.‬
‫למה אתה כל כך מפחד ממנה?‬
‫ממה אני צריך לפחד?‬
‫היא נחש.‬
‫אנדראה, חשבתי על זה.‬ ‫יש משהו שאני עדיין לא מבינה.‬
‫הצמיד שוויטוריה נתנה כביכול‬ ‫לג'ובנה כשהיא נולדה…‬
‫שוב הצמיד הזה? די כבר, לעזאזל!‬
‫מה קרה לו?‬
‫טוב, בשלב הזה, בואי נוציא הכול החוצה.‬
‫אם למישהו כאן יש משהו להסתיר, זו את.‬
‫אני?‬ ‫-כן, את.‬
‫ג'ובנה כועסת עלייך.‬
‫היא חושדת. היא עוקבת אחרייך.‬
‫היא לא טיפשה.‬
‫אם היא עושה את זה, בטח יש סיבה.‬
‫מה? בוא נשמע, שרלוק הולמס.‬
‫מה זה יכול להיות?‬
‫עדיף שלא אגיד את זה.‬ ‫-תגיד את זה.‬
‫יש לך לשון. תגיד את זה.‬
‫בשביל מי זה עדיף שלא תגיד?‬
‫זה עדיף לי.‬
‫"הרוח נושבת‬ ‫והסערה משתוללת‬
‫"הנעליים שלנו בלויות‬ ‫אבל אנחנו חייבים ללכת‬
‫"לכבוש את המעיין האדום‬
‫"במקום שבו זורחת השמש של העתיד‬
‫"לכבוש את המעיין האדום‬
‫"במקום שבו זורחת השמש של העתיד‬
‫"כל מחוז הוא מולדת למורד‬
‫"כל אישה נאנחת בשבילו…"‬
‫ערב טוב, קומרדים! וחג פאקינג שמח!‬
‫הבקבוק לא יכול לחכות. לפתוח אותו?‬ ‫-תפתח.‬
‫לא יכול לחכות, אבל לא נפתח.‬
‫שוב כוסות השמפניה?‬
‫אלוהים, מריאנו, אין לך כוסות אחרות?‬
‫הכוס הזאת בסדר…‬
‫אתה מקלח אותי!‬ ‫-סליחה.‬
‫כפרס בשבילך,‬ ‫כוס יפה שלוטשה בעבודת יד. בבקשה.‬
‫סליחה, נלה.‬ ‫-זה בסדר.‬
‫תודה.‬
‫זה מביא מזל.‬ ‫-אחת, שתיים…‬
‫תורך.‬ ‫-תודה. אני מקווה שזה נכון.‬
‫אפשר לחלוק הרמת כוסית, גברתי?‬
‫בטח.‬
‫נעשה את זה כמו בחתונות. שנינו נשואים.‬
‫לא רע.‬
‫בנות, אולי תיקחו את ג'ובנה‬ ‫לראות את הילדים?‬
‫זה היה אותו סיפור בכל פעם שהם נפגשו.‬
‫אבל עכשיו זה היה בלתי נסבל.‬
‫רוצה קוויאר?‬ ‫-קדימה.‬
‫מאז שהיינו ילדות, שמענו מהם המון סיפורים.‬
‫על עוני, על אי-שוויון,‬
‫על עימות בין המעמדות,‬ ‫על האנשים שחיים בשוליים,‬
‫על הפטיש והמגל שהיו בדרכם החוצה.‬
‫ושם הם היו עם שמפניה, קוויאר…‬
‫אלה הילדים?‬
‫אלה צלופחים מורניים.‬
‫נחמדים, לא?‬
‫הם נראים כמו מפלצות ים עתיקות.‬
‫זה מה שהם.‬
‫אז? מתי אנחנו הולכות?‬
‫זה בשלבי ארגון.‬ ‫-גם טונינו חייב להיות שם.‬
‫אנחנו נפגשות עם דודה ויטוריה.‬ ‫איך טונינו קשור לזה?‬
‫אני לא יודעת אם הוא יהיה שם.‬ ‫-את כבר לא אוהבת אותו?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫הוא אוהב אותך?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫לא אכפת לי בכל מקרה.‬
‫כמה טיפשי מצדי‬ ‫שייפיתי את הסיפורים שלי על ויטוריה‬
‫והמצאתי אהבה לטונינו.‬
‫עכשיו אנג'לה לא הפסיקה לנג'ס לי.‬
‫תתלבשי היטב. קר בחוץ.‬
‫דודה.‬
‫אני יודעת שמאוחר.‬
‫אבל לא יכולתי לחכות. רציתי לדבר איתך.‬
‫לא הייתי פנויה לאחרונה‬ ‫כי אני מרגישה לא טוב.‬
‫כל הזמן בא לי לבכות.‬ ‫אבל אני תמיד חושבת עלייך.‬
‫עשיתי מה שאמרת לי.‬
‫הסתכלתי בדיוק איפה שאמרת לי להסתכל,‬ ‫ועכשיו אני מפחדת.‬
‫אימא ואבא אומרים שאני נהיית בדיוק כמוך.‬
‫הם חושבים שאת מכוערת ומרושעת.‬
‫אבל אני לא.‬
‫למעשה, אני שמחה שאני נהיית כמוך.‬
‫כי זה אומר שאני לא כמוהם.‬
‫אם אני באמת כמוך,‬ ‫אולי יום אחד אוכל לאהוב כמוך.‬
‫דודה?‬ ‫-ג'אני, את מדברת יפה.‬
‫את משתמשת במילים גדולות.‬
‫אבל לא הבנתי כלום.‬
‫את יפהפייה כשאת צוחקת.‬
‫קדימה! זוזו!‬
‫תדליקי לי סיגריה.‬
‫אני?‬
‫תדליקי. ברור.‬
‫קדימה.‬
‫מה זה? כיתת היורים?‬
‫אלוהים, היא לבשה את זה גם בבית?‬
‫בסדר, תישארי כאן. אני אביא אותן.‬
‫ערב טוב.‬
‫כמה נעים להכיר אתכן.‬
‫יפהפיות. שתיכן מהממות.‬
‫כמו אימא שלכן.‬ ‫-תודה.‬
‫נפלא.‬
‫בחיי. זה נהדר.‬
‫כל כך הרבה זהב ותכשיטים.‬
‫אלוהים, את נראית כמו "גבירתנו של הקשת"!‬
‫גם זה יפהפה.‬
‫כן, גם אני ממש אוהבת אותו.‬
‫את באמת אוהבת אותו?‬
‫כן, אני אוהבת אותו מאוד.‬ ‫יש לי אותו שנים רבות.‬
‫אז תיזהרי.‬
‫הוא כל כך מקסים…‬
‫שמישהו…‬
‫עלול לגנוב אותו.‬
‫קדימה.‬
‫בנות, תהיו טובות. אל תגרמו לי לדאוג.‬
‫לא לדאוג.‬
‫הבאת את הכסף?‬
‫כן.‬
‫הם לא נתנו לך אותו?‬ ‫-אולי השארת אותו על השולחן?‬
‫ידעתי את זה. טיפשה! את אידיוטית!‬ ‫-תפסיקי.‬
‫היית אמורה להביא אותו. למה לא הבאת?‬
‫את תמיד אותו הדבר!‬ ‫-היי! מספיק!‬
‫תשתקו! מה הקטע?‬
‫אלוהים אדירים! עשיתן לי כאב ראש.‬
‫אש.‬
‫גם אתן לא הוטבלתן?‬
‫לא.‬ ‫-ברור.‬
‫אם נרצה, נוכל להיטבל כשנהיה מבוגרות יותר.‬
‫מה אם תמותו קודם?‬
‫אתן תגיעו ללימבו. אתן יודעות את זה?‬ ‫-לימבו לא קיים.‬
‫מה?‬
‫לימבו לא קיים.‬ ‫-וגם לא גן עדן, כור המצרף או הגיהינום.‬
‫נהדר.‬
‫מי לימד אתכן את הדברים הנפלאים האלה?‬ ‫אבא שלכן?‬
‫ולפי אבא שלכן,‬
‫לאן אלוהים שולח את אלה שחטאו ואת אלה שלא?‬
‫גם אלוהים לא קיים.‬ ‫-וגם לא חטאים.‬
‫גם את זה אבא שלכן אמר?‬ ‫-כן.‬
‫בסדר, הבנתי.‬
‫אבא שלכן מניאק.‬
‫חטאים באמת קיימים.‬
‫כשאין חברות, אין אהבה,‬
‫אנשים בוגדים והורסים את הדברים הטובים.‬
‫שמעתן?‬
‫ג'אנינה מבינה הכול.‬
‫שתיכן לא מבינות כלום.‬
‫תנהגי את.‬ ‫-אני?‬
‫קדימה. אני כבר לא נוהגת.‬
‫ג'ובה, בבקשה!‬ ‫-אלחץ רק על המצמד.‬
‫לא, אני…‬ ‫-ג'ובה, בבקשה!‬
‫תסתכלי קדימה!‬ ‫-ישר קדימה!‬
‫יופי. קדימה. מושלם.‬
‫את צריכה להסתכל קדימה!‬ ‫-תסתכלי קדימה!‬
‫לא, אני לא יכולה…‬ ‫-קדימה.‬
‫בעיניים עצומות?‬ ‫-נו, קדימה. לא, לא בעיניים עצומות.‬
‫אתן מוכנות להפסיק עם זה?‬
‫בבקשה, אולי תפסיקו עם זה?‬
‫מהר יותר. קדימה!‬ ‫-אני מאיצה.‬
‫האם יהיה נכון לומר‬ ‫שלחטוא זה כמו תחושת מרירות?‬
‫כלומר, כשמשהו שאת ממש אוהבת נופל ונשבר?‬
‫מרירות…‬
‫כל הכבוד, גברתי. זו אכן מרירות.‬
‫קדימה.‬
‫זאת הכנסייה?‬
‫לאנשים שבאים הנה יש אמונה.‬
‫אז זו לא כנסייה, זו קתדרלה!‬
‫הכלבה הקטנה הזאת.‬
‫סיגריה!‬
‫תדליקי לי אותה.‬
‫קדימה, בנות.‬
‫היי, פלורנס.‬ ‫-היי.‬
‫תעשו את סימן הצלב.‬
‫קדימה.‬
‫שם.‬ ‫-בשם האב…‬
‫הבן.‬ ‫-ורוח הקודש.‬
‫בשם האב, והבן ורוח הקודש.‬
‫את.‬ ‫-האב, הבן, רוח הקודש.‬
‫טוב, גרמתן לי לאחר.‬
‫חכו פה. תכף אשוב.‬
‫אנג'לה, אל תיגעי.‬
‫בואי ושבי כאן.‬
‫דודה שלך לא ממש נחמדה.‬
‫והיא מכוערת.‬
‫זה לא נכון.‬ ‫-זה כן נכון.‬
‫היא אומרת שאנחנו דומות.‬ ‫-מה? אתן לא דומות בכלל.‬
‫ככה אנחנו.‬
‫עם מחשבות נחמדות, נהיה יפות יותר.‬ ‫עם מחשבות מגעילות, נהיה מכוערות יותר.‬
‫כדאי שנוציא אותן מהראש.‬
‫בואו.‬
‫ג'אנינה, האחיינית שלי.‬
‫ואלה חברות שלה.‬
‫ג'אקומו.‬
‫האב ג'אקומו.‬
‫אתה הכומר?‬ ‫-כן, אני הכומר.‬
‫אנחנו לא אומרות תפילות.‬
‫אז מה? אפשר להתפלל בלי לומר תפילות.‬
‫אפשר להתפלל רק בכנסייה?‬ ‫-לא, בכל מקום.‬
‫ואלוהים ישמע?‬ ‫-כמובן.‬
‫לא, זה בלתי אפשרי.‬
‫צריכות להיות לו מיליארדי אוזניים.‬
‫מספיק.‬ ‫-ויטוריה.‬
‫ויטוריה, ישו היה כועס‬ ‫אפילו על השליחים בגלל יחס רע לילדים.‬
‫אתן יודעות מה היה אומר?‬
‫"אל תסלקו את הילדים. תביאו אותם אליי."‬
‫אני לא מבינה.‬ ‫הכומר הזה חושב שאנחנו ילדות?‬
‫תפסיקי.‬
‫ויטו, בואי נזכור שרוברטו מקריא‬ ‫את הקטע הזה של הבשורות בכל שבוע.‬
‫רוברטו צריך לסתום את הפה כשהוא בא לכאן.‬
‫לא, הוא מדבר יפה.‬ ‫-מי זה רוברטו?‬
‫אבל הוא לא חושב על ההשלכות.‬
‫ויטוריה, לכן הוא מדבר יפה.‬
‫איך רוברטו? הוא נאה?‬
‫איך רוברטו?‬
‫לרוברטו יש היופי של האמונה.‬
‫בואו. אכיר לכן את הילדים שלי.‬
‫מרגרי!‬
‫היי, ויטו.‬
‫אלוהים, אילו נערות יפות!‬
‫בואו. אז זה טונינו.‬ ‫-היי.‬
‫זה קוראדו. בוא ותציג את עצמך.‬
‫וזו ג'וליאנה. איך קוראים לכן?‬
‫אני אנג'לה.‬ ‫-אידה.‬
‫מוכנות שיגידו לכן מה לעשות?‬
‫אחת מכן תלך עם ג'וליאנה לעבוד בדוכן שלה.‬
‫בואי איתי.‬ ‫-ואת, אנג'לה, לכי עם טונינו.‬
‫נעים מאוד.‬
‫ג'ובה, את עם קוראדו.‬
‫נראה אם תצליחי למכור משהו. קדימה.‬
‫כל אלה דברים טובים.‬
‫אז גם אם אנשים מתעקשים, אסור לתת הנחות.‬
‫עבור אלה, אפשר לקבל בערך 500 לירות.‬
‫על המשקפיים, 1,500.‬
‫בסדר? את מבינה, ג'יו? קולטת?‬
‫בטח.‬ ‫-יופי.‬
‫אלה 10,000 לירות כל אחד. הם עבודת יד.‬
‫הדברים האלה יקרי ערך.‬
‫בבקשה.‬ ‫-תודה.‬
‫היי, הבאתי לנו מרק תמנון.‬
‫ככה נוכל להתחמם קצת.‬
‫ילדה טובה.‬
‫ראית אותה?‬ ‫-את מי?‬
‫האלמנה כאן.‬ ‫-איפה?‬
‫הכול יכול לקרות עכשיו.‬
‫ויטוריה.‬ ‫-היי.‬
‫איך אני נראית?‬ ‫-כמו שחקנית.‬
‫אוכל לתת לך אותם תמורת 10,000 לירות.‬
‫בסדר?‬ ‫-כן.‬
‫תוכלי לעטוף אותם?‬ ‫-בטח.‬
‫כדי שאוכל לשים אותם מתחת לעץ.‬ ‫-ברור.‬
‫ג'אני, תעטפי את אלה.‬
‫תודה.‬
‫תודה. חג מולד שמח.‬ ‫-גם לך. ביי, יפהפייה.‬
‫נו? רוצה לספר לי על הדבר ההוא?‬
‫איזה דבר?‬
‫הדבר שהפחיד אותך.‬
‫כי הסתכלת היכן שאמרתי לך להסתכל.‬
‫אם אספר לך, תישבעי שלא תספרי לאף אחד.‬
‫לא, אני אף פעם לא נשבעת.‬
‫הנדר היחיד שנדרתי היה לאנזו, וזה מספיק.‬
‫אם לא תישבעי, לא אספר לך.‬ ‫-אז לכי תזדייני. מה אני יכולה להגיד?‬
‫הדברים הרעים שלא תספרי לאף אחד‬
‫בסופו של דבר ייכנסו לראש שלך‬
‫ויתחילו לאכול אותו‬
‫במהלך הלילה‬
‫בזמן שאת ישנה.‬
‫אימא שלי בוגדת באבא.‬ ‫-מה?‬
‫אימא שלי בוגדת באבא.‬
‫לעזאזל.‬
‫עם מריאנו.‬
‫ראיתי אותם מפלרטטים עם הרגליים‬ ‫מתחת לשולחן.‬
‫בבקשה, אל תספרי לאבא.‬
‫אבא?‬
‫ואת חושבת שלאבא שלך יהיה אכפת‬
‫מזה שאימא שלך ומריאנו מפלרטטים עם הרגליים?‬
‫קוראדו.‬ ‫-היי.‬
‫הכול בסדר?‬ ‫-הכול בסדר.‬
‫מה אתה עושה?‬ ‫-את שוק חג המולד.‬
‫תראי אותו.‬
‫הוא חברותי מדי.‬
‫בדיוק כמו אבא שלו.‬
‫אתה נהנה?‬
‫קורא!‬
‫תתרכז בדוכן שלך!‬
‫עוד שתי דקות.‬
‫אוהב את זה?‬ ‫-כן.‬
‫אם תמשיך לצחוק, אחתוך לך את הביצים.‬
‫אתה צוחק, רוזריו.‬
‫אתה מעז לצחוק?‬ ‫-לא.‬
‫כן, אתה צוחק.‬
‫כי אתה חושב שאבא שלך, עורך הדין, יגן עליך?‬
‫אתה טועה.‬ ‫אף אחד לא יכול להגן עליך מפניי.‬
‫עזוב את קוראדו.‬ ‫כמה פעמים אני צריכה להגיד את זה?‬
‫הבנתי.‬ ‫-לא, לא הבנת.‬
‫אתה בטוח שאני לא יכולה לעשות לך כלום.‬
‫זה העניין? אז אתה טועה!‬
‫תראה!‬
‫ויטוריה!‬
‫ויטוריה, תפסיקי! השתגעת?‬ ‫-דודה, תפסיקי!‬
‫הבנת עכשיו?‬
‫עזבי אותו.‬ ‫-תתחפף!‬
‫אני הולך.‬ ‫-קחי את המספריים.‬
‫קדימה, תסתלק.‬
‫אל תזוז!‬
‫הבחור הזה לא עושה את זה בכוונה.‬ ‫-באמת?‬
‫הייתה לו החוצפה לצחוק לי בפנים.‬ ‫לצחוק לי בפנים!‬
‫אף אחד לא צוחק לי בפנים!‬
‫הוא לא עשה את זה בכוונה.‬ ‫-זה בזבוז זמן איתה.‬
‫תשתוק! אני לא רוצה לשמוע עוד מילה, קורא!‬
‫מי זה? אה, האב ג'אקומו, סליחה.‬
‫קדימה. ויטוריה מרגישה לא טוב.‬
‫ללכת להתכונן?‬ ‫-כן.‬
‫קדימה.‬
‫ג'ובה!‬
‫רוברטו כאן.‬ ‫-איפה הוא?‬
‫אני לא רואה אותו.‬ ‫כולם עטים עליו. הוא מחלק את המילים שלו.‬
‫"המילים שלו"?‬
‫הוא עושה את זה בכל פעם שהוא בא.‬ ‫בעיקרון, הוא נותן מילה לכל מי שהוא פוגש.‬
‫לא באקראי. הוא בוחר מילה לכל אחד.‬
‫תראי. הוא נתן לי אחת בשבילך.‬
‫בשבילי?‬
‫כן. אמרתי לו מי את, והוא בחר מילה בשבילך.‬
‫איזו מילה?‬ ‫-מאיפה לי לדעת? תפתחי את זה ותראי.‬
‫"נקיפת מצפון".‬
‫מה זה אומר?‬ ‫-אני לא יודעת.‬
‫אבל אני יודעת שאני מאוהבת בו.‬
‫טוב, אלך להביא אותו כדי שאוכל להציג אותך.‬
‫חג מולד שמח.‬
‫תודה.‬
‫אלוהים היקר, אדון כל יכול של ממלכת השמיים,‬
‫תגרום לוויטוריה להפסיק לנגן,‬
‫וקח אותי הביתה…‬
‫ועזור לי לא להגיד כלום לאבא.‬
‫נו?‬
‫צאי החוצה.‬
‫כן.‬
‫אבל בבקשה, אל תספרי לאף אחד.‬
‫ג'אני,‬
‫אם את רוצה להתבגר,‬ ‫אם את רוצה להפוך לאישה,‬
‫את חייבת להיחבט בראשך, את חייבת להיפגע.‬
‫אם לא, תמיד תהיי ילדה,‬ ‫כמו אימא שלך, כמו אבא שלך.‬
‫כמו כל הלוזרים כאן.‬
‫אני צריכה ללכת להתמודד עם משהו חשוב.‬
‫אבל תזכרי דבר אחד,‬
‫אם תגידי, "ויטוריה, בואי!"‬
‫אני מיד אבוא.‬ ‫לעולם לא אעזוב אותך לבדך.‬
‫לעולם לא.‬
‫שאלך?‬ ‫-כן, קדימה.‬
‫ביי.‬ ‫-ביי.‬
‫את כל כך יפה.‬
‫אפשר לקבל שאכטה?‬
‫דודה שלי נקמה.‬
‫אבל היא לא השתמשה במה שאמרתי לה.‬ ‫היא לא התקשרה לאבא שלי.‬
‫היא התקשרה לאמי‬ ‫והרסה את המשפחה שלנו בכמה מילים ספורות.‬
‫אלוהים, זו אשמתי, אני יודעת.‬
‫הייתי אובססיבית לשטויות האלה של האמת.‬
‫עכשיו הכול עומד להתמוטט.‬
‫המשפחה הזאת על הבית הזה,‬ ‫הבית הזה על סן ג'אקומו די קפרי.‬
‫סן ג'אקומו די קפרי על וומרו,‬ ‫וומרו על העיר.‬
‫העיר תגיע לים.‬
‫זהו. אני מוכנה.‬
‫זה שלך.‬
‫זאת מתנה?‬
‫היא לא נותנת לך אותו.‬
‫היא מחזירה לך אותו.‬
‫חשבתי שהוא שלי, אבל…‬
‫טעיתי.‬
‫הוא שלך.‬
‫יופי.‬
‫את יודעת איך לצאת.‬
‫סליחה.‬
‫אני עדיין לא מבינה.‬
‫מה קורה?‬ ‫למה קוסטנזה נתנה לי את הצמיד הזה?‬
‫את יודעת איזה צמיד זה?‬
‫כן.‬
‫איפה אבא?‬
‫הוא במקום שהוא אמור להיות.‬
‫חשבתי שאת בוגדת בו.‬
‫חשבת לא נכון.‬
‫אבל זאת לא אשמתך.‬
‫שקרנים הם טובים בלגרום לאחרים‬ ‫להיראות כמו שקרנים.‬
‫היי, ג'ובה. תעצרי.‬
‫רציתי להתנצל.‬
‫הייתי ממש גס רוח כלפייך בעבר.‬ ‫לא ידעתי איך לעשות את זה.‬
‫אבל עכשיו אני יודע.‬
‫אם את רוצה,‬
‫תני לי את המספר שלך.‬
‫נוכל לבלות. בכיף.‬
‫אני לא צריכה את זה.‬
‫נו, תני לי את המספר שלך.‬
‫גם אם תהיי זועפת,‬
‫אשים לך כרית על הפנים,‬ ‫ואזיין אותך בכל מקרה.‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫טוב.‬
‫שבע.‬
‫חמש.‬
‫אידיוט טיפש.‬
‫תתקשר אליי, כן?‬
‫מה קרה?‬
‫- מבוסס על הרומן "חיי השקר של המבוגרים"‬ ‫מאת אלנה פרנטה -‬
‫- תרגום כתוביות: זיוית אוריין -‬