NETFLIXOVA SERIJA
Taj.
Ideš sutra u Flegreu?
Massive Attack nastupa.
-Ma otkud mi za ulaznicu? -Kakvu ulaznicu? Ušuljat ćemo se.
-Ne bih. -Ne voliš ih?
Rekla sam da ne bih. Zdravo.
Čekaj.
Pusti je, Don.
Ne vidiš da je drkošica? Sigurno ga drka ljudima.
Jesi li me čula? Vrijeđa te što ti to kažem?
O čemu govoriš?
Zbilja, kako to radiš? Objema rukama? Budi iskrena.
-Kakva gadura! -Koma ste!
Obojica! Ne samo jedan.
Koma ste.
TREĆE POGLAVLJE OGORČENOST
POD NAPADOM
-Bok, Vincenzo. -Zdravo.
-Hej. -Hej.
-Zašto me stalno čekaš? -Želim se družiti.
-U čemu je problem? -Ni u čemu.
Hajde sa mnom do Rosanne.
-Nije zatvoreno? -Nije, čeka nas.
-Gladna sam. -Samo pet minuta.
NACIONALNI INSTITUT ZA UMJETNOST
-Čiji je? -Moj.
-Znaš li voziti? -Učim.
Kad si malen, sve ti izgleda veliko.
Kad odrasteš, sve ti izgleda maleno.
Svakom svoje.
Onda? Što kažeš?
Izgledaš smiješno.
Samo za malu promjenu.
S kim se nalaziš?
S kim se nalazim?
Ni s kim. Ovo je samo haljina.
Izgledaš šašavo.
Evo je. Našla sam je.
Ovaj materijal stvara krasan obris.
-Lijepo je. -Je li?
Doći ću drugi put.
Bez brige, čuvam ti je.
Da.
Uvijek si ovako iritantna?
Zašto si takva?
Jer te volim.
Svakom svoje.
Nitko ne zna.
Svakom svoje.
Nitko ne zna.
Dakle,
moramo shvatiti da sloboda može poprimiti oblik polomljene Vespe.
Danas su svi fiksirani na slobodu.
Posvuda.
Sloboda ovdje, sloboda ondje.
-Čak imaju Slobodarsku stranku. -Fino.
Reci ti meni što radiš s tom slobodom.
Upališ Vespu
i kamo odeš?
U školu?
U društveni centar.
Do Vittorije.
Do tete Vittorije.
-Andrea, smiri se. -Znao sam.
Hoću da je Angela i Ida upoznaju.
Jesi li sigurna u to? Teta Vittoria nije baš za pokazivanje.
Nije za pokazivanje?
Ma tko tako govori? Zvučiš kao usrane knjige koje lektoriraš.
Ti nisi za pokazivanje!
Giovanna,
u izražavanju svoje slobode
odlučuješ posjećivati tu ženu Vittoriju,
koja je slučajno tvoja teta.
Tvoj rod.
Čak si odlučila da to iskustvo želiš podijeliti s prijateljicama.
Ali ne znam jesam li dobro shvatio.
Što si to rekla mami?
Usrani romani koje lektorira?
Da.
Da više nikad nisi bila tako drska prema mami,
inače ću zaboraviti da sam profesor i istući te!
Idi u svoju sobu.
Pretjerano reagiraš svaki put kad spomene Vittoriju.
Giovanna je dijete.
Normalno je da je malo nepristojna.
-Nella, u ovo doba? -Da, u ovo doba.
Što je se tako bojiš?
Ma čega bih se bojao?
Guja je.
Razmišljala sam. Nešto mi i dalje nije jasno.
Ta narukvica koju joj je Vittoria navodno dala…
Opet ta narukvica! O, jebote!
Kamo je nestala?
Dobro, karte na stol.
Ako netko ovdje ima što kriti, to si ti.
-Ja? -Da, ti.
Giovanna se ljuti na tebe.
Sumnjičava je. Prati te.
Nije glupa.
Ako to radi, mora postojati razlog.
Koji? Da čujemo, Sherlock Holmes.
Koji razlog?
-Bolje je da ne kažem. -Reci.
Imaš jezik. Reci.
Za koga je bolje da to ne kažeš?
Za mene.
Bolje je za mene.
Vjetar puše i oluja bjesni
Cipele su nam poderane, ali moramo poći
Osvojiti crveno proljeće
Gdje se diže sunce budućnosti
Osvojiti crveno proljeće
Gdje se sunce budućnosti diže
Svaka je četvrt domovina pobunjenika
Svaka žena uzdiše za njim
Dobra večer, drugovi! I sretan vam jebeni blagdan!
-Boca ne može čekati. Da otvorim? -Da.
Ne može čekati, ali ne otvara se.
Opet te čaše?
Ajme, Mariano, nemaš druge?
Je li ova dobra?
-Tuširao si me! -Oprosti.
Za nagradu izvoli čistu čašu.
-Oprosti, Nella. -U redu je.
Hvala.
-To donosi sreću. -Jedan, dva…
-Ti si na redu. -Hvala. Nadam se da je to istina.
Možemo li nazdraviti, gospođo?
Naravno.
Onako kako to rade na svadbi. Oboje smo u braku.
Nije loše.
Cure, zašto ne odvedete Giovannu k djeci?
Ista priča svaki put kad se nađu. Ali to mi je postalo nepodnošljivo.
-Jesi za kavijar? -Idemo.
Od malih nogu slušamo njihove priče.
O siromaštvu, nejednakosti,
klasnoj borbi, marginaliziranim ljudima,
o srpu i čekiću.
A evo ih gdje piju pjenušac i jedu kavijar.
To su djeca?
Murine.
Lijepe su, ha?
Izgledaju kao stara morska čudovišta.
To i jesu.
Onda? Kad idemo?
-Sređujem to. -I Tonino mora biti tamo.
Nalazimo se s Vittorijom. Što Tonino ima s tim?
-Ne znam hoće li biti tamo. -Više ga ne voliš?
Ne znam.
Voli li on tebe?
Ne znam.
Ionako me nije briga.
Blesava sam što sam tako ukrasila priče o Vittoriji
i izmislila ljubav prema Toninu.
Angela mi sad neće dati mira.
Dobro se ogrni. Hladno je.
Teta.
Znam da je kasno.
Nisam mogla čekati. Htjela sam razgovarati.
U zadnje vrijeme ne osjećam se dobro.
Stalno mi se plače. Ali stalno mislim na tebe.
Poslušala sam te.
Gledala sam što si mi rekla da gledam i sad se bojim.
Mama i tata kažu da se pretvaram u tebe.
Misle da si ružna i zla.
Ja ne mislim.
Drago mi je što se pretvaram u tebe.
Jer to znači da nisam kao oni.
Ako sam zbilja kao ti, možda ću moći voljeti kao ti.
-Teta? -Gianni, dobro govoriš.
Velikim riječima.
Ali ništa ne razumiješ.
Lijepa si kad se smiješ.
Ma daj brže malo!
Upali mi cigaretu.
Ja?
Zapali. Naravno.
Hajde.
Što je to? Streljački vod?
Bože, to nosi i u kući?
Čekaj, idem po njih.
Dobra večer.
Drago mi je.
Lijepo. Obje ste krasne.
-Kao vaša mama. -Hvala.
Fantastično.
Ajme. To je divno.
Toliko zlata i nakita!
Bože, okićeni ste kao gospa na procesiji!
I to je lijepo.
Da, i meni se sviđa.
Jako ti se sviđa?
Da, godinama je već imam.
Onda budi oprezna.
Tako je lijepa
da bi je netko
mogao ukrasti.
Hajdemo.
Cure, budite dobre. Nemojte da se zabrinjavam.
Bez brige.
Ponijela si novac?
Jesam.
-Nisu ga dali tebi? -Možda si ga ostavila na stolu?
-Znala sam! Glupa si! -Prestanite!
Ti si ga trebala ponijeti!
-Uvijek si ista! -Ma dosta!
Šutite! Koji vam je vrag?
Ajme meni! Glava me boli od vas!
Vatra.
Ni vi niste krštene?
-Nismo. -Naravno!
Možemo i kad budemo starije ako to želimo.
A ako prije toga umrete?
-Završit ćete u limbu. -Limb ne postoji.
Molim?
-Limb ne postoji. -Kao ni raj, pakao ni čistilište.
Ma super!
Tko vas je podučio tim divotama? Otac?
I što kaže vaš otac,
kamo Bog šalje one koji su zgriješili i one koji nisu?
-Ni Bog ne postoji. -Kao ni grijeh.
-I to je vaš otac rekao? -Da.
Dobro, shvaćam.
Otac vam je kreten.
Grijeh postoji.
Kad nema prijateljstva i ljubavi,
ljudi varaju i upropaštavaju sve dobro.
Jeste li čule?
Giannina sve to shvaća.
Vas dvije kurca ne shvaćate!
-Vozi. -Ja?
Hajde, ja više ne vozim.
-Giovà! -Samo stišćem kvačilo.
-Ne. -Giovà, molim te!
-Gledaj pred sebe! -Naprijed!
Dobro je. Savršeno.
-Pogled naprijed. -Gledaj naprijed!
-Ne mogu. -Ma daj.
-Zatvorenih očiju? -Ne zatvorenih očiju.
Možete li prestati s tim?
Molim vas, prestanite!
-Brže. Hajde! -Ubrzavam.
Može li se reći da je grijeh kao ogorčenost?
Mislim, kad se sruši i polomi nešto što jako voliš?
Ogorčenost…
Bravo, gospođice. To je ogorčenost.
Dođite.
Ovo je crkva?
Ljudi koji ovamo dolaze vjeruju.
Dakle, nije crkva. Katedrala je.
Kakva mala kuja!
Cigaretu!
Pripali mi je.
Idemo, cure.
-Bok, Florence. -Bok.
Prekriži se.
Daj.
-I reci. -U ime oca.
-I SIna. -I Duha Svetog.
U ime Oca i Sina i Duha Svetog.
-Ti. -Otac, Sin, Duh Sveti.
Dobro, zbog vas kasnim.
Čekajte, brzo se vraćam.
Angela, ne diraj.
Sjedni ovamo.
Teta nije pristojna.
I ružna je.
-Nije istina. -Istina je.
-Kaže da smo slične. -Molim? Nimalo niste slične!
Takve smo.
Lijepe misli nas proljepšaju, ružne misli nas poružne.
Trebale bismo ih izbaciti iz sebe.
Dođite.
Giannina, moja nećakinja.
Njih dvije su joj prijateljice.
Giacomo.
Don Giacomo.
-Svećenik ste? -Jesam.
Mi se ne molimo.
Pa što? Možete se moliti i bez molitava.
-Samo se u crkvi možeš moliti? -Ne. Bilo gdje.
-I Bog će te čuti? -Naravno.
Ne, to je nemoguće.
Morao bi imati milijardu ušiju.
-Dosta. -Vittoria.
Isus bi se i na apostola naljutio kad bi se loše odnosio prema djetetu.
Znate što bi rekao?
Ne odbijajte djecu. Dovedite mi ih.
Ne shvaćam. Svećenik misli da smo djeca?
Prestani!
Vittò, sjetimo se da Roberto svaki tjedan čita ovaj dio Evanđelja.
Roberto bi trebao šutjeti kada dođe ovamo.
-Dobro govori. -Tko je Roberto?
Ali ne razmišlja o posljedicama.
Vittoria, baš zato dobro govori.
Kakav je Roberto? Je li zgodan?
Kakav je Roberto?
Roberto ima ljepotu vjere.
Hajdemo.
Upoznat ću vas sa svojom djecom.
Margherì!
Bok, Vittò.
Jao, kakve lijepe cure!
-Dakle, ovo je Tonino. -Bok.
Ovo je Corrado. Dođi i predstavi se.
A ovo je Giuliana. Kako se vi zovete?
-Ja sam Angela. -Ida.
Spremne za zadatke?
Jedna će raditi na štandu s Giulianom.
-Dođi. -Ti, Angela, pođi s Toninom.
Drago mi je.
Giovà, idi s Corradom.
Pokušaj nešto prodati.
Ovo je sve kvalitetno.
Ne daj popust čak ni ako inzistiraju.
Za ovo možeš dobiti oko 500 lira.
Za naočale 1500.
Shvaćaš, Gio? Pratiš me?
-Da. -Dobro.
Ovi su po 10 000 lira. Rukotvorine.
Ovo je vrijedno.
-Evo. -Hvala.
Donijela sam juhu od hobotnice.
Da se malo zgrijemo.
Bravo.
-Jesi li je vidjela? -Koga?
-Udovica je ovdje. -Gdje?
Sad bi moglo biti svašta.
-Vittoria. -Hej.
-Kako izgledam? -Kao glumica.
Tvoje su za 10 000 lira.
-Može? -Da.
-Možeš ih umotati? -Mogu.
-Idu ispod bora. -Aha.
Gianni, zamotaj ovo.
Hvala.
-Hvala. Sretan Božić. -I tebi. Bok, ljepotice.
Želiš li mi reći nešto o tome?
O čemu?
O tome što te uplašilo.
Jer si pogledala kamo sam ti rekla da gledaš.
Ako ti kažem, zakuni se da nikom nećeš reći.
Nikad se ne zaklinjem.
Zaklela sam se samo Enzu i to je bilo dovoljno.
-Onda ti neću reći. -Onda se jebi! Što da ti kažem?
Sve ono loše što nikom ne kažeš
uvuče ti se u glavu
i počne te žderati
noću
dok spavaš.
-Majka vara tatu. -Što?
Moja majka vara tatu.
Jebiga!
S Marianom.
Vidjela sam da se diraju stopalima pod stolom.
Nemoj reći tati.
Tati?
Misliš da bi tvom ocu nešto značilo
što se oni pod stolom diraju stopalima?
-Corrado. -Hej.
-Sve u redu? -Sve u redu.
-Što radiš? -Božićna tržnica.
Pogledaj ga.
Previše je društven.
Kao njegov tata.
Zabavljaš se?
Corrà!
Pazi na štand!
Ma čekaj malo.
Nastavi se smijati pa ću ti jaja odrezati.
Smiješ se, Rosario.
-Usuđuješ se smijati? -Ne.
Aha, smiješ se.
Misliš da će te tvoj tata odvjetnik zaštititi?
Varaš se. Od mene te nitko ne može zaštititi.
Koliko ti puta moram reći da pustiš Corrada na miru?
Koliko ti puta moram reći?
-Shvaćam. -Ne shvaćaš.
Siguran si da ti ne mogu ništa.
Je li? Varaš se.
Gledaj!
Vittoria!
-Stani! Jesi luda? -Teta, stani!
Shvaćaš li sad?
-Pusti ga! -Gubi se!
-Idem. -Uzmi škare.
Hajde, gubi se!
Ti ni makac!
-Taj to nije učinio namjerno. -Zbilja?
Smijao mi se u lice! U lice!
Nitko mi se ne smije u lice!
-Nije namjerno. -Ne vrijedi njoj govoriti.
Šuti! Da nisi više ni zucnuo, Corrà!
Tko je to? Don Giacomo, oprostite.
Idemo. Vittoria se ne osjeća dobro.
-Da se spremim? -Da.
Idemo.
Giovà!
-Roberto je ovdje. -Gdje je?
Ne vidim ga.
Okružili su ga. Dijeli riječi.
Dijeli riječi?
Svaki put kada dođe.
Svakom kog upozna da riječ.
Ne bilo koju. Za svakog odabere riječ.
Dao mi je riječ za tebe.
Za mene?
Rekla sam mu tko si pa je odabrao riječ.
-Koju? -Ne znam. Otvori pa vidi.
Grizodušje.
-Što to znači? -Ne znam.
Ali znam da ga volim.
Idem po njega da se upoznate.
Sretan Božić.
Hvala.
Bože dragi u kraljevstvu nebeskom,
daj da Vittoria prestane svirati i odveze me kući.
I ništa ne kaže tati.
Onda?
Izađi.
Aha.
Molim te, nikom nemoj reći.
Gianni,
ako želiš odrasti, ako želiš postati žena,
moraš udariti glavom, mora te boljeti.
Inače ćeš zauvijek ostati dijete, kao tvoji mama i tata.
Kao svi ovi bezveznjaci.
Idem sad, imam nekog posla.
Ali upamti jedno.
ako kažeš: „Vittoria, dođi!”,
doći ću i nikad te neću ostaviti samu.
Nikad.
-Da odem? -Da, idi.
-Bok. -Bok.
Jako si lijepa.
Mogu dobiti dim?
Moja se teta osvetila.
Ali nije iskoristila to što sam joj rekla. Nije nazvala mog oca.
Nazvala je moju majku i uništila nam obitelj s nekoliko riječi.
Bože, ja sam kriva, znam.
Bila sam opsjednuta glupom istinom.
A sad će se sve raspasti.
Obitelj u ovom stanu, ovom stanu u San Giacomu dei Capriju,
San Giacomo dei Capriju u Vomeru, u Vomeru u ovom gradu.
Grad će skliznuti u more.
Idemo. Spremna sam.
Ovo je tvoje.
Je li to dar?
Ne daje ti to.
Vraća ti to.
Mislila sam da je moja, ali…
Pogriješila sam.
Tvoja je.
Dobro.
Znaš gdje je izlaz.
Oprosti.
Stvarno ne razumijem.
Zašto mi je Costanza dala ovu narukvicu?
Znaš li koja je to narukvica?
Da.
Gdje je tata?
Ondje gdje i treba biti.
Mislila sam da ti njega varaš.
Pogrešno si mislila.
Ali nisi ti kriva.
Lažljivci dobro sve izvrnu kako bi ispalo da drugi lažu.
Hej, Giovà. Stani.
Htio sam se ispričati.
Bio sam jako bezobrazan. Nisam znao kako bih ovo učinio.
Ali sad znam.
Ako želiš,
daj mi svoj broj.
Možemo se družiti. U redu je.
Ne trebam to.
Ma daj mi broj.
Antipatična si, ali stavit ću ti jastuk na lice i svejedno te karati.
-Stvarno? -Da.
Dobro.
Sedam.
Pet.
Kretene zaostali!
Nazovi me.
Što je bilo?
PREMA ISTOIMENOM ROMANU ELENE FERRANTE
Prijevod titlova: Ivan Zorić