‎UN SERIAL NETFLIX
‎Aia.
‎Giovà, vii mâine la Arena Flegrea?
‎Cântă Massive Attack.
‎- Cine are bani de bilet? ‎- Ce bilet? Sărim gardul.
‎- N-am chef. ‎- De ce? Nu-ți plac?
‎Am spus că n-am chef. Pa!
‎Stai așa!
‎Las-o să plece, Don!
‎Nu vezi că e o onanistă? ‎Cu siguranță practică lucrul manual.
‎Mă auzi? Te-ai supărat ‎că am spus realitatea?
‎Ce tot spui acolo?
‎Cum procedezi? ‎Folosești ambele mâini? Fii sinceră!
‎- Ce târfă! ‎- Îmi provocați scârbă.
‎Amândoi.
‎Îmi provocați scârbă.
‎CAPITOLUL 3: AMĂRĂCIUNE
‎SUB ATAC
‎- Salut, Vincenzo! ‎- Salut!
‎- Bună! ‎- Bună!
‎De ce mă aștepți mereu?
‎Ca să petrec timp cu tine. ‎Care e problema?
‎Niciuna.
‎Vii cu mine la Rosanna?
‎- Nu a închis? ‎- Nu, ne așteaptă.
‎- Dar mi-e foame. ‎- Durează cinci minute.
‎INSTITUTUL NAȚIONAL DE ARTĂ
‎- A cui e? ‎- A mea.
‎- Știi să conduci? ‎- Învăț.
‎Când ești mic, totul pare important.
‎Când ești mare, totul pare mărunt.
‎Fiecare cu ale lui.
‎Ce zici?
‎Ești ridicolă.
‎Îmi doream o mică schimbare…
‎Cu cine te întâlnești?
‎Cu cine mă întâlnesc?
‎Cu nimeni. E o rochie.
‎Arăți ca o nebună.
‎Uite-l! L-am găsit.
‎E dintr-o stofă ‎care pune în evidență silueta.
‎- E frumoasă. ‎- Nu-i așa?
‎Revin când sunt mai calmă.
‎Nu-ți face griji. O păstrez pentru tine.
‎Da.
‎Ești mereu atât de enervantă?
‎De ce te porți așa cu mine?
‎Pentru că te iubesc.
‎Fiecare cu ale lui.
‎Nimeni nu știe.
‎Fiecare cu ale lui.
‎Nimeni nu știe.
‎Așadar…
‎Trebuie să înțelegem că libertatea ‎poate lua forma unei motorete stricate.
‎Toată lumea e obsedată acum de libertate.
‎E peste tot.
‎Libertate aici, libertate dincolo…
‎- S-a înființat Partidul Libertății… ‎- Frumos.
‎Spune-mi un lucru. ‎Ce faci cu libertatea asta?
‎Pornești motoreta…
‎și unde mergi?
‎La școală?
‎La centrul comunitar.
‎La Vittoria?
‎La mătușa Vittoria.
‎- Andrea, calmează-te. ‎- Știam eu.
‎Aș vrea să le-o prezint Angelei și Idei.
‎Scumpa mea, ești sigură? ‎Mătușa Vittoria nu e prezentabilă.
‎Nu e prezentabilă?
‎Vorbești ca în romanele de rahat ‎pe care le corectezi.
‎Tu nu ești prezentabilă!
‎Giovanna, în exercitarea libertății tale,
‎ai decis să o vizitezi ‎pe această doamnă care se cheamă Vittoria,
‎iar întâmplarea face să-ți fie mătușă.
‎Mătușă bună.
‎Pe deasupra, ai decis să împărtășești ‎această experiență cu prietenele tale.
‎Dar nu cred că am înțeles bine ce ai spus.
‎Ce i-ai spus mamei tale? ‎Că vorbește ca în…
‎romanele de rahat pe care le corectează?
‎Da.
‎Nu îndrăzni să-i vorbești urât mamei tale,
‎altfel jur că uit că sunt profesor ‎și îți stâlcesc fața!
‎Du-te în camera ta!
‎Reacționezi exagerat de fiecare dată ‎când o menționează pe Vittoria.
‎Giovanna e o copilă.
‎E firesc să fie puțin nepoliticoasă.
‎- Nella, la ora asta? ‎- Da, la ora asta.
‎Ce anume te sperie atât de tare la ea?
‎Ce ar putea să mă sperie?
‎E o viperă.
‎Andrea, m-am tot gândit. ‎Dar nu reușesc să înțeleg un lucru.
‎Faimoasa brățară ‎pe care Vittoria i-a făcut-o cadou…
‎Iarăși cu brățara asta? Mama dracului!
‎Ce s-a întâmplat cu ea?
‎Bine, să dăm cărțile pe față.
‎Tu ești cea care are ceva de ascuns.
‎- Eu? ‎- Da, tu.
‎Giovanna e supărată pe tine.
‎E suspicioasă. Te urmărește.
‎Nu e proastă.
‎Dacă face asta, ‎trebuie să existe un motiv.
‎Care? Te ascult, Sherlock Holmes.
‎Care e motivul?
‎- Ar fi mai bine să tac. ‎- Vorbește!
‎Ai o limbă, nu? Vorbește!
‎Pentru cine ar fi mai bine să taci?
‎Pentru mine.
‎Vântul suflă, furtuna se întețește
‎Pantofii ne sunt rupți ‎Dar trebuie să mergem
‎Să cucerim primăvara roșie
‎Unde răsare soarele viitorului
‎Să cucerim primăvara roșie
‎Unde răsare soarele viitorului
‎Toate districtele sunt patria rebelului
‎Toate femeile suspină după el…
‎Bună seara, tovarăși! ‎Și sărbători fericite!
‎- Sticla freamătă. O deschid? ‎- Deschide-o!
‎Freamătă, dar nu se deschide.
‎Iar fluierele astea? ‎Mariano, nu mai ai și alte pahare?
‎Paharul ăsta e…
‎- Mi-ai făcut duș. ‎- Scuze.
‎Ai câștigat un frumos pahar ‎lustruit manual. Poftim!
‎- Scuze, Nella. ‎- Nu-i nimic.
‎Mulțumesc.
‎- Aduce noroc. ‎- Unu, doi…
‎- E rândul tău. ‎- Mulțumesc. Sper că e adevărat.
‎Ciocniți cu mine, doamnă?
‎Sigur.
‎Să facem ca la nunți. ‎Suntem amândoi căsătoriți.
‎Nu e rău.
‎De ce nu o duceți ‎pe Giovanna să vadă fetițele?
‎Era o scenă care se repeta ‎de fiecare dată când se întâlneau.
‎Dar acum nu o mai suportam.
‎- Vrei caviar? ‎- Mergem?
‎Ne vorbiseră despre multe lucruri ‎încă de mici.
‎Despre sărăcie și inegalitate,
‎despre lupta de clasă și marginalizați,
‎despre secera și ciocanul ‎care erau acum demodate.
‎Iar ei se desfătau cu șampanie, caviar…
‎Astea sunt fetițele?
‎Sunt murene.
‎Frumoase, nu?
‎Par niște monștri marini străvechi.
‎Asta și sunt.
‎Deci? Când mergem?
‎- Lucrez la asta. ‎- Trebuie să fie și Tonino.
‎Ne întâlnim cu Vittoria. ‎Ce legătură are Tonino?
‎- Nu știu dacă va fi acolo. ‎- Nu-l mai iubești?
‎Nu știu.
‎El te iubește?
‎Nu știu.
‎Oricum, nu-mi pasă.
‎Ce prostie să înfloresc ‎poveștile despre Vittoria
‎și să inventez o iubire pentru Tonino!
‎Acum, Angela mă descosea întruna.
‎Îmbracă-te bine. E frig.
‎Mătușă.
‎Știu că e târziu.
‎Dar trebuia să-ți aud vocea.
‎N-am mai fost disponibilă ‎pentru că nu mă simt bine.
‎Îmi vine să plâng întruna. ‎Dar mă gândesc la tine mereu.
‎Am făcut cum mi-ai spus.
‎Am privit unde mi-ai zis să privesc, ‎iar acum mi-e frică.
‎Mama și tata spun că devin exact ca tine.
‎Ei cred că ești urâtă și rea.
‎Dar eu nu cred asta.
‎De fapt, mă bucur că devin ca tine.
‎Fiindcă înseamnă că nu sunt ca ei.
‎Dacă chiar îți semăn, ‎poate că într-o zi o să iubesc ca tine.
‎- Mătușă? ‎- Giannì, vorbești bine.
‎Folosești cuvinte mari.
‎Dar n-am înțeles nimic.
‎Ești frumoasă când râzi.
‎Haide! Mișcă-te!
‎Aprinde-mi o țigară!
‎Eu?
‎Aprinde-o! Sigur.
‎Haide!
‎Ce e asta? Plutonul de execuție?
‎Doamne, asta purta și acasă?
‎Rămâi aici. Mă duc să le iau.
‎Bună seara!
‎Mă bucur să vă cunosc.
‎Ce frumoase sunteți!
‎- Ca mama voastră. ‎- Mulțumesc.
‎Fabulos!
‎Doamne, e fabulos!
‎Atâta aur, atâtea bijuterii!
‎Doamne, arătați ca Sfânta Fecioară!
‎Și asta e frumoasă.
‎Da, îmi place mult.
‎Chiar vă place mult?
‎Da, sunt atașată de ea. O am de mulți ani.
‎Aveți grijă, atunci.
‎E atât de frumoasă…
‎că cineva…
‎ar putea-o fura.
‎Să mergem!
‎Fetelor, să fiți cuminți! ‎Să nu mă îngrijorați.
‎Nu vă faceți griji.
‎Ai adus banii?
‎Da.
‎- Nu ți i-au dat ție? ‎- Nu i-ai lăsat pe masă?
‎- Știam eu. Ești o cretină! ‎- Termină!
‎Tu trebuia să-i iei!
‎- Faci mereu la fel! ‎- Ajunge!
‎Tăceți! Ce naiba?
‎Doamne! M-a luat durerea de cap.
‎Aprinde!
‎Nici voi n-ați fost botezate?
‎- Nu. ‎- Eram sigură.
‎Dacă vrem, putem să ne botezăm ‎când mai creștem.
‎Și dacă muriți mai întâi?
‎- O să ajungeți în limb. ‎- Limbul nu există.
‎Ce?
‎- Limbul nu există. ‎- Nici raiul, purgatoriul sau iadul.
‎Super.
‎Cine v-a învățat lucrurile astea frumoase? ‎Tatăl vostru?
‎Și, după tatăl vostru,
‎unde îi trimite Dumnezeu ‎pe cei care au păcătuit
‎și pe cei care n-au păcătuit?
‎- Nici Dumnezeu nu există. ‎- Și nici păcatul.
‎- Tot tatăl vostru v-a spus asta? ‎- Da.
‎Bine, am înțeles.
‎Tatăl vostru e un idiot.
‎Păcatul există.
‎Când nu există prietenie sau iubire,
‎oamenii trădează ‎și strică lucrurile frumoase.
‎Ați auzit-o?
‎Giannina înțelege totul.
‎Voi două nu înțelegeți nimic.
‎- Condu tu! ‎- Eu?
‎Haide! Eu nu mai conduc.
‎- Giovà! ‎- Apăs doar pe ambreiaj.
‎- Nu, eu… ‎- Giovà, te rog!
‎Privește înainte!
‎Bravo! Perfect.
‎Trebuie să privești înainte!
‎- Nu pot… ‎- Haide!
‎- Cu ochii închiși? ‎- Haide! Nu cu ochii închiși.
‎Puteți să încetați?
‎Puteți să încetați, vă rog?
‎- Mai repede! Haide! ‎- Accelerez.
‎Se poate spune ‎că păcatul e ca o amărăciune?
‎Ca atunci când un lucru la care ținem ‎cade și se sparge?
‎O amărăciune…
‎Bravo, domnișoară. E o amărăciune.
‎Haide!
‎Asta e biserica?
‎Oamenii care vin aici au credință.
‎Deci asta nu e o biserică, e o catedrală!
‎Ce idioată!
‎Țigară!
‎Aprinde-o!
‎Haideți, fetelor!
‎- Bună, Florence! ‎- Bună!
‎Faceți semnul crucii!
‎Haide!
‎- În numele… ‎- Tatălui…
‎- Al Fiului… ‎- Și al Sfântului Duh.
‎În numele Tatălui, ‎al Fiului și al Sfântului Duh.
‎- Tu. ‎- Tatăl, Fiul și Sfântul Duh.
‎M-ați făcut să întârzii.
‎Așteptați-mă aici. Vin imediat.
‎Angela, nu atinge!
‎Vino să stai aici.
‎- Mătușa ta nu e prea amabilă. ‎- Și e urâtă.
‎- Nu-i adevărat. ‎- Ba da.
‎- Ea spune că semănăm. ‎- Ce? Nu semănați deloc.
‎Suntem în felul acesta.
‎Gândurile frumoase ne înfrumusețează. ‎Gândurile urâte ne urâțesc.
‎Așa că ar trebui să le ignorăm.
‎Veniți!
‎Giannina, nepoata mea.
‎Iar ele sunt două prietene de-ale ei.
‎Giacomo.
‎Părintele Giacomo.
‎- Ești preotul? ‎- Da, sunt preotul.
‎Noi nu spunem rugăciunile.
‎Și? Te poți ruga și fără rugăciuni.
‎- Te poți ruga doar în biserică? ‎- Nu, oriunde.
‎- Și Dumnezeu te aude? ‎- Desigur.
‎Nu, e imposibil.
‎Ar trebui să aibă miliarde de urechi.
‎- Ajunge! ‎- Vittoria…
‎Iisus se supăra până și pe apostoli ‎când se purtau urât cu copiii.
‎Știți ce spunea?
‎„Lăsați copiii să vină la Mine ‎și nu-i opriți.”
‎N-am înțeles bine. ‎Preotul acesta crede că suntem copii?
‎Termină!
‎Vittò, Roberto citește acest pasaj ‎din Evanghelie în fiecare săptămână.
‎Roberto ar trebui să-și țină gura ‎când vine aici.
‎- Vorbește bine… ‎- Cine e Roberto?
‎Dar nu se gândește la consecințe.
‎Vittoria, tocmai de asta vorbește bine.
‎Cum e Roberto? E frumos?
‎Cum e Roberto?
‎Roberto are frumusețea credinței.
‎Să mergem, haideți!
‎Veniți! O să vă prezint copiii mei.
‎Margherì!
‎Bună, Vittò!
‎Doamne, ce fete frumoase!
‎- Așadar, el e Tonino. ‎- Bună!
‎El e Corrado. Vino să te prezinți!
‎Iar ea e Giuliana. Voi cum vă numiți?
‎- Eu sunt Angela. ‎- Ida.
‎Sunteți pregătite de treabă?
‎Cine merge să lucreze cu Giuliana ‎la standul ei?
‎- Vino cu mine! ‎- Tu, Angela, mergi cu Tonino.
‎Încântat.
‎Giovà, tu ești cu Corrado.
‎Poate reușești să vinzi ceva. Haide!
‎Giovà, e marfă bună.
‎Chiar dacă insistă, nu poți face reduceri.
‎Pe astea poți cere… 500 de lire.
‎Pe pahare, 1.500.
‎Înțelegi, Giovà? Mă urmărești?
‎- Sigur. ‎- Bine.
‎Astea sunt 10.000 de lire. ‎Sunt făcute manual.
‎Adaugă valoare.
‎- Poftim. ‎- Mulțumesc.
‎Am adus supă de caracatiță.
‎Ca să ne încălzim puțin.
‎Bravo!
‎- Ai văzut-o? ‎- Pe cine?
‎- A venit văduva. ‎- Unde?
‎Se poate întâmpla orice acum.
‎Vittoria…
‎- Cum arăt? ‎- Ca o actriță.
‎Pot să ți-i dau cu 10.000 de lire.
‎- Bine? ‎- Bine.
‎- Dar îi împachetezi? Să-i pun sub brad. ‎- Sigur.
‎Giannì, împachetează-i!
‎Mulțumesc.
‎- Mulțumesc. Crăciun fericit! ‎- Și ție. Pa, frumoaso!
‎Deci? Îmi spui?
‎Ce să-ți spun?
‎Ce anume te-a speriat.
‎Pentru că te-ai uitat ‎unde ți-am spus să te uiți.
‎Dacă îți spun, jură că nu spui nimănui.
‎Nu, eu nu jur niciodată.
‎Singurul jurământ i l-am făcut lui Enzo. ‎Și ajunge.
‎- Dacă nu juri, nu-ți spun. ‎- Să te fut! Ce să-ți zic?
‎Lucrurile rele despre care nu vorbești…
‎se transformă în câini…
‎și încep să muște din tine…
‎noaptea…
‎când dormi.
‎- Mama îl înșală pe tata. ‎- Ce?
‎Mama îl înșală pe tata.
‎La naiba!
‎Cu Mariano.
‎I-am văzut jucându-se cu picioarele ‎pe sub masă.
‎Să nu-i spui tatălui meu.
‎Să nu-i spun?
‎Crezi că o să-i pese…
‎că mama ta și Mariano ‎se jucau pe sub masă?
‎- Corrado. ‎- Salut!
‎- Totul e bine? ‎- Da.
‎- Ce mai faci? ‎- Pe la târgul de Crăciun.
‎Uită-te la el!
‎E prea sociabil.
‎Exact ca tatăl lui.
‎Te distrezi?
‎Corrà!
‎Concentrează-te pe stand!
‎Două minute și vin.
‎- Îți place? ‎- Da.
‎Dacă mai râzi, îți tai coaiele.
‎Râzi, Rosario.
‎- Îndrăznești să râzi? ‎- Nu.
‎Ba da, râzi.
‎Pentru că crezi că taică-tău, ‎avocatul Sargente, o să te apere?
‎Te înșeli. ‎Nimeni nu te poate apăra de mine.
‎Lasă-l în pace pe Corrado! ‎De câte ori să ți-o mai spun?
‎- Am înțeles. ‎- Nu, n-ai înțeles.
‎Ești sigur că nu-ți pot face nimic.
‎Asta e? Te înșeli.
‎Uită-te aici!
‎Vittoria!
‎- Ai înnebunit? ‎- Mătușă, oprește-te!
‎Ai înțeles acum?
‎- Lasă-l în pace! ‎- Cară-te!
‎- Am plecat. ‎- Ia foarfeca!
‎Hai, valea!
‎Nu te mișca!
‎- Nu o face intenționat. ‎- Serios?
‎A avut tupeul să-mi râdă în față!
‎Nimeni nu-mi râde în față!
‎- N-a făcut-o intenționat. ‎- Degeaba îi zici.
‎Taci! Nu vreau să mai aud ‎niciun cuvânt, Corrà!
‎Cine e? Părinte Giacomo, scuze.
‎Să mergem. Vittoria nu se simte bine.
‎- Să merg să mă pregătesc? ‎- Da.
‎Să mergem.
‎Giovà!
‎- A sosit Roberto. ‎- Unde e?
‎Nu-l văd.
‎E la mare căutare. Își împarte cuvintele.
‎„Cuvintele”?
‎Da, face asta mereu când vine. ‎Împarte câte un cuvânt fiecăruia.
‎Dar nu la întâmplare. Le alege cu atenție.
‎Uite! Mi-a dat unul pentru tine.
‎Pentru mine?
‎I-am zis cine ești ‎și a ales un cuvânt pentru tine.
‎- Ce cuvânt? ‎- Nu știu. Deschide și citește!
‎„Remușcare.”
‎- Ce înseamnă? ‎- Nu știu.
‎Dar știu că sunt îndrăgostită de el.
‎Bine, mă duc să-l caut ca să te prezint.
‎Crăciun fericit!
‎Mulțumesc.
‎Atotputernic Dumnezeu ‎al Împărăției Cerurilor,
‎fă-o pe Vittoria să nu mai cânte, ‎să mă ducă acasă…
‎și să păstreze secretul.
‎Deci?
‎Coboară!
‎Da.
‎Dar, te rog, să nu spui nimănui.
‎Giannì…
‎Dacă vrei să te maturizezi, ‎dacă vrei să devii femeie…
‎trebuie să dai cu capul de prag, ‎să simți durerea.
‎Altfel, vei rămâne o copilă, ‎ca mama ta, ca tatăl tău.
‎Ca toți ratații de aici.
‎Trebuie să mă ocup de ceva important.
‎Dar ține minte asta.
‎Dacă spui: „Vittoria, vino!”…
‎am să alerg într-un suflet. ‎N-am să te las niciodată singură.
‎- Mă duc? ‎- Da, du-te!
‎- Pa! ‎- Pa!
‎Ești atât de frumoasă!
‎Pot să trag un fum?
‎Mătușa mea s-a răzbunat.
‎Dar n-a folosit ce-i dezvăluisem.
‎Nu l-a sunat pe tata. A sunat-o pe mama.
‎Și ne-a distrus familia ‎din câteva cuvinte.
‎Doamne, e vina mea, știu.
‎Am fost obsedată de adevăr, ‎iar acum totul se va destrăma.
‎Această familie din această casă, ‎această casă din San Giacomo dei Capri,
‎San Giacomo dei Capri din Vomero ‎și Vomero din Napoli.
‎Iar Napoli o să ajungă în mare.
‎Asta e. Sunt pregătită.
‎E a ta.
‎- De ce mi-o dăruiești? ‎- Nu ți-o dăruiește.
‎Ți-o restituie.
‎Credeam că era a mea, dar…
‎M-am înșelat.
‎E a ta.
‎Bine.
‎Știi unde e ușa.
‎Scuze.
‎Nu pricep nimic.
‎De ce mi-a dăruit Costanza brățara asta?
‎Ai înțeles ce brățară e?
‎Da.
‎Unde e tata?
‎Unde ar trebui să fie.
‎Credeam că tu îl înșeli pe el.
‎Ai crezut greșit.
‎Dar nu e vina ta.
‎Mincinoșii se pricep ‎să-i facă pe alții să pară mincinoși.
‎Giovà, stai!
‎Voiam să-mi cer scuze.
‎Am fost nepoliticos cu tine. ‎Apoi, nu s-a mai ivit ocazia…
‎Dar ți-o spun acum.
‎Dacă vrei…
‎dă-mi numărul tău.
‎Ne-am putea întâlni.
‎Nu e nevoie.
‎Haide, dă-mi numărul tău!
‎Chiar dacă ești antipatică, ‎îți pun o pernă pe față și tot te fut.
‎- Da? ‎- Da.
‎Bine.
‎Șapte.
‎Cinci.
‎Idiotule!
‎Sună-mă, da?
‎Ce s-a întâmplat?
‎BAZAT PE ROMANUL CU ACELAȘI NUME ‎DE ELENA FERRANTE
‎Subtitrarea: Florin Rizea