EN NETFLIX-SERIE
Den där.
Kommer du till Flegrea imorgon?
Massive Attack spelar.
-Vem har pengar till biljetten? -Vilken biljett? Vi klättrar in.
-Jag vill inte. -Gillar du dem inte?
Jag sa att jag inte vill. Hejdå.
Vänta lite.
Låt henne gå, Don.
Hon är en galning. Hon runkar säkert av folk.
Blev du förolämpad för att jag sa att du runkar av folk?
Vad snackar du om?
Hur gör du det? Med båda händerna? Var ärlig.
-Vilken bitch! -Ni suger.
Båda två.
Ni suger.
KAPITEL 3 BITTERHET
UNDER ATTACK
-Hej, Vincenzo. -Hej.
-Hej.
-Varför väntar du alltid på mig? -Jag vill tillbringa tid med dig.
-Vad är problemet? -Inget.
Vill du följa med till Rosanna?
-Är det inte stängt? -Nej, hon väntar på oss.
-Men jag är hungrig. -Det tar fem minuter.
NATIONELLA KONSTINSTITUTET
-Vems är den? -Min.
-Vet du hur man kör? -Jag håller på att lära mig.
När man är liten verkar allt stort.
När man är stor verkar allt litet.
Alla har sin grej.
Nå? Vad tycker du?
Du ser löjlig ut.
Det var bara en liten förändring.
Vem ska du träffa?
Vem jag ska träffa?
Ingen, det är en klänning.
Du ser knäpp ut.
Här är den. Jag hittade den.
Det här tyget skapar en underbar silhuett.
-Vackert. -Eller hur?
Jag kommer tillbaka en annan gång.
Oroa dig inte, jag håller den åt dig.
Ja.
Är du alltid så irriterande?
Varför är du så här?
För att jag älskar dig.
Alla har sin grej.
Ingen vet.
Alla har sin grej.
Ingen vet.
Så…
…vi måste förstå att frihet kan komma i form av en trasig Vespa.
Alla är fixerade vid frihet på sistone.
Det är överallt.
Frihet här, frihet där…
-Det finns till och med ett frihetsparti. -Så fint.
Säg mig nåt. Vad gör du med den här friheten?
Du startar din Vespa
och åker vart?
Till skolan?
Till kulturhuset.
Till Vittoria.
Till faster Vittoria.
-Lugna ner dig, Andrea. -Jag visste det.
Jag vill att Angela och Ida ska möta henne.
Älskling, är du säker på det? Faster Vittoria är inte presentabel.
Inte "presentabel"?
Vem pratar så?
Du låter som skitromanerna du korrekturläser.
Du är inte presentabel!
Giovanna, medan du utövar din frihet,
har du bestämt att du vill besöka den här kvinnan som heter Vittoria,
som råkar vara din faster.
Din blodfaster.
Du har bestämt att du vill dela upplevelsen med dina vänner.
Men jag förstår inte vad du sa.
Vad sa du till din mamma? Sa du att hon låter som…
…"skitromanerna hon korrekturläser"?
Ja.
Våga inte käfta emot din mamma,
annars glömmer jag att jag är professor och ger dig ett kok stryk!
Gå till ditt rum.
Du överreagerar varje gång hon nämner Vittoria.
Giovanna är ett barn.
Det är normalt att hon är lite oförskämd.
-Nella, så här dags? -Ja, så här dags.
Varför är du så rädd för henne?
Vad skulle jag vara rädd för?
Hon är en orm.
Jag har funderat på det. Det finns en sak jag inte förstår.
Armbandet Vittoria ska ha gett Giovanna när hon föddes…
Det här armbandet igen? För helvete.
Vad hände med det?
Okej, vi rensar luften.
Om nån här har nåt att dölja är det du.
-Jag? -Ja, du.
Giovanna är arg på dig.
Hon är misstänksam. Hon följer er dig.
Hon är inte korkad.
Om hon gör det måste det finnas en anledning.
Låt höra, Sherlock Holmes.
Vad skulle det vara?
-Det är bättre om jag inte säger det. -Säg det.
Du har en tunga, säg det.
Vem är det bättre för om du inte säger det?
Det är bättre för mig.
Vinden blåser Och stormen rasar
Våra skor är trasiga men vi måste gå
För att erövra den röda våren
Där framtidens sol går upp
För att erövra den röda våren
Där framtidens sol går upp
Varje distrikt är hem till rebellen
Varje kvinna suckar för honom…
God kväll, kamrater! Och glad jävla helgdag!
Flaskan kan inte vänta. Ska jag öppna den?
Ja, öppna den.
Den kan inte vänta, men den går inte upp.
De här flöjterna igen?
Herregud, Mariano. Har du inga andra glasögon?
Är det här glaset…?
-Du ger mig en dusch. -Förlåt.
Ditt pris: ett fint handpolerat glas. Varsågod.
-Förlåt, Nella. -Ingen fara.
Tack.
-Det ger tur. -Ett, två…
-Det är din tur. -Tack. Jag hoppas det är sant.
Ska vi skåla, frun?
Visst.
Vi gör det som på bröllop. Vi är båda gifta.
Inte illa.
Flickor, ta med Giovanna att träffa barnen.
Det var samma historia varje gång de träffades,
men nu var det outhärdligt.
-Vill du ha kaviar? -Kom igen.
De hade berättat en massa historier sen vi var barn.
Om fattigdom, ojämlikhet, klasskonflikter, de marginaliserade,
om hammaren och skäran som var på väg ut…
Och där var de med champagne, kaviar…
Är det här barnen?
De är muränor.
Schysta, va?
De ser ut som gamla havsmonster.
Det är de.
Så? När ska vi gå?
-Jag fixar det. -Tonino måste vara där.
Vi ska träffa faster Vittoria. Vad har Tonino med det att göra?
-Jag vet inte om han är där. -Älskar du honom inte längre?
Jag vet inte.
Älskar han dig?
Jag vet inte.
Jag bryr mig ändå inte.
Så dumt av mig att ha förskönat mina historier om Vittoria
och hittat på en kärlek till Tonino.
Nu slutade Angela inte plåga mig.
Klä dig varmt. Det är kallt.
Faster.
Jag vet att det är sent.
Men jag kunde inte vänta. Jag ville prata med dig.
Jag har inte varit tillgänglig på sistone eftersom jag inte mår bra.
Jag vill alltid gråta, men jag tänker alltid på dig.
Jag gjorde som du sa.
Jag tittade där du sa åt mig att titta, och nu är jag rädd.
Mamma och pappa säger att jag börjar bli som du.
De tycker att du är ful och elak.
Det gör inte jag.
Jag är glad att jag börjar bli som du.
För det betyder att jag inte är som dem.
Om jag verkligen är som du, kanske jag en dag kan älska som du.
-Faster? -Giannì, du talar väl.
Du använder stora ord.
Men jag förstod inte ett skit.
Du är vacker när du skrattar.
Kom igen, sätt fart.
Tänd en cigarett åt mig.
Jag?
Tänd den. Självklart.
Kom igen.
Vad är det, exekutionsplutonen?
Hade hon på sig det där hemma också?
Okej, stanna här. Jag hämtar dem.
God kväll.
Trevligt att träffas.
Vackra, ni är båda underbara.
-Som er mamma. -Tack.
Fantastiskt.
Herregud, den är underbar.
Så mycket guld, så många juveler…
Herregud, du ser ut som Madonna dell'Arco!
Det är också vackert.
Ja, jag gillar det verkligen.
Gör du?
Jag är väldigt förtjust i det. Jag har haft det i många år.
Var försiktig, då.
Det är så underbart…
…att nån…
…kanske stjäl det.
Kom igen.
Tjejer, uppför er. Gör mig inte orolig.
Oroa er inte.
Tog du med pengarna?
Ja.
-Gav de inte dem till dig? -Du kanske lämnade dem på bordet?
-Jag visste det. Idiot! Du är en idiot! -Sluta.
Du skulle ta med dem. Varför gjorde du inte det?
-Det är precis som vanligt! -Nog!
Håll käften! Vad fasen?
Kära nån. Ni har gett mig huvudvärk.
Tänd.
Blev ni inte heller döpta?
-Nej. -Självklart inte.
Om vi vill kan vi döpa oss när vi är äldre.
Tänk om ni dör först?
-Då hamnar ni i limbo, vet ni det? -Limbo existerar inte.
Va?
Limbo existerar inte.
Inte heller himlen, skärselden eller helvetet.
Toppen.
Vem lärde er de här underbara sakerna, er pappa?
Enligt er pappa,
var skickar Gud dem som har syndat och inte?
-Gud existerar inte. -Inte heller synder.
-Har er pappa sagt det? -Ja.
Okej, jag fattar.
Er pappa är en skitstövel.
Synder existerar.
När det inte finns nån vänskap, nån kärlek,
bedrar folk och förstör det goda.
Hörde ni det?
Giannina fattar allt.
Ni två fattar inte ett skit.
-Kör du. -Jag?
Kom igen, jag kör inte längre.
-Snälla. -Jag tar kopplingen.
-Nej, jag… -Snälla.
-Titta framåt! -Rakt fram!
Bra. Kom igen. Perfekt.
-Du måste titta framåt. -Titta framåt.
-Nej, jag kan… -Kom igen.
-Med slutna ögon? -Nej, inte med slutna ögon.
Kan ni sluta med det där?
Snälla, kan ni sluta?
-Snabbare, kom igen. -Jag gasar.
Skulle det vara rätt att säga att synd känns som bitterhet?
När nåt man verkligen gillar faller och går sönder?
Bitterhet…
Bra gjort, fröken. Det är bitterhet.
Kom igen.
Är det här kyrkan?
De som kommer hit har tro.
Så det är ingen kyrka, utan en katedral!
Den här lilla slynan.
Cigarett.
Tänd den åt mig.
Kom igen, tjejer.
-Hej, Florence. -Hej.
Gör korstecknet.
Kom igen.
-Namn… -I Faderns…
-…Sonens… -…och Den Helige Andes namn.
I Faderns, Sonens och Den Helige Andes namn.
-Du. -Fadern, Sonen, Den Helige Ande…
Okej, ni har gjort mig sen.
Vänta här, jag kommer strax.
Angela, rör inget.
Kom och sätt dig här.
Din faster är otrevlig.
Och hon är en hund.
-Det är inte sant. -Jo.
-Hon säger att vi ser lika ut. -Va? Ni är inte alls lika.
Det är så vi är.
Med fina tankar blir vi vackrare. Med fula tankar blir vi fulare.
Vi borde bara glömma dem.
Kom.
Giannina, min brorsdotter.
Det här är några av hennes vänner.
Giacomo.
Fader Giacomo.
-Är du prästen? -Ja, jag är prästen.
Vi ber inte böner.
Än sen? Man kan be utan att be böner.
-Får man bara be i kyrkan? -Nej, var som helst.
-Och Gud kommer att höra en? -Självklart.
Nej, det är omöjligt.
Han skulle behöva ha miljarder öron.
-Det räcker. -Vittoria.
Jesus blev till och med arg på apostlarna för att de behandlade barnen illa.
Vet ni vad han skulle säga?
"Avvisa inte barnen. För dem till mig."
Jag fattar inte, tror prästen att vi är barn?
Sluta.
Roberto läser det avsnittet i Evangeliet varje vecka.
Roberto borde hålla tyst när han kommer hit.
-Nej, han talar väl. -Vem är Roberto?
Men han tänker inte på konsekvenserna.
Det är därför han talar väl.
Hur är Roberto? Är han snygg?
Hur Roberto är?
Roberto har trons skönhet.
Nu går vi.
Jag ska presentera er för mina barn.
Margheri.
Hej, Vittò.
Herregud, vilka vackra flickor!
-Kom igen. Det här är Tonino. -Hej.
Det här är Corrado. Kom och presentera dig.
Det här är Giuliana. Vad heter ni?
-Jag heter Angela. -Ida.
Är ni redo att höra vad ni ska göra?
En av er får följa med Giuliana och jobba i hennes stånd.
-Följ med mig. -Angela, följ med Tonino.
Kul att träffas.
Giovà, du är med Corrado.
Vi får se om du lyckas sälja nåt.
Det här är bra grejer.
Så även om de insisterar får du inte ge rabatt.
Man kan få 500 lire för de här.
Och 1 500 för glasögonen.
Förstår du, Gio? Hänger du med?
-Ja. -Bra.
Det här kostar 10 000 lire styck. De är handgjorda.
Det är värdefulla saker.
-Här. -Tack.
Jag köpte bläckfiskbuljong.
Då kan vi värma oss lite.
Duktig flicka.
-Såg du henne? -Vem?
-Änkan är här. -Var?
Vad som helst kan hända nu.
-Vittoria. -Hej.
-Hur ser jag ut? -Som en skådespelerska.
Du får dem för 10 000 lire.
-Okej? -Ja.
-Kan du slå in dem åt mig? -Ja.
-Så att jag kan lägga dem under granen. -Självklart.
Giannì, slå in de här.
Tack.
-Tack. God jul. -Detsamma. Hejdå, sötnos.
Så, vill du berätta om den där grejen?
Vilken grej?
Den som skrämde dig.
För att du tittade där jag sa åt dig att titta.
Svär att du inte berättar för nån.
Nej, jag svär aldrig.
Det enda löftet jag avgav var till Enzo, och det räcker.
-Om du inte svär, berättar jag inte. -Fan ta dig, då. Vad kan jag säga?
De dåliga sakerna man inte berättar för nån
fastnar så småningom i huvudet
och börja fräta sönder det
under natten
medan man sover.
-Mamma är otrogen mot pappa. -Va?
Mamma är otrogen mot pappa.
Helvete.
Med Mariano.
Jag såg dem tåflörta under bordet.
Säg inget till pappa.
Pappa?
Tror du att din pappa kommer att bry sig om
att din mamma och Mariano tåflörtar?
-Corrado. -Hej.
-Är allt bra? -Ja.
-Vad håller du på med? -Julmarknaden.
Titta på honom.
Han är för sällskaplig.
Precis som sin pappa.
Har du kul?
Corrà.
Corrà!
Fokusera på ditt stånd!
Ge mig två minuter.
-Gillar du det? -Ja.
Fortsätter du skratta skär jag kulorna av dig.
Du skrattar, Rosario.
-Vågar du skratta? -Nej.
Jo, du skrattar.
För att du tror att din pappa, advokaten, kommer att skydda dig?
Du har fel. Ingen kan skydda dig från mig.
Lämna Corrado i fred.
Hur många gånger måste jag säga det?
-Jag fattar. -Nej, du fattade inte.
Du är säker på att jag inte kan göra nåt.
Är det så? Du har fel!
Titta här.
Vittoria!
-Sluta! Är du galen? -Sluta!
Fattar du nu?
-Lämna honom i fred. -Dra åt helvete.
-Jag ska gå. -Ta saxen.
Kom igen, dra.
Rör dig inte!
-Han gör det inte med flit. -Inte?
Han vågade skratta mig i ansiktet, i ansiktet!
Ingen skrattar mig i ansiktet!
-Han gjorde det inte med flit. -Hon är slöseri med tid.
Håll käften! Jag vill inte höra ett ord till.
Vem är det? Fader Giacomo, förlåt.
Kom igen. Vittoria mår inte bra.
-Ska jag göra mig redo? -Ja.
Kom igen.
Giovà.
-Robert är här. -Var är han?
Jag ser honom inte.
Alla är på honom. Han delar ut sina ord.
Sina ord?
Han gör alltid det.
Han ger alla han möter ett ord.
Inte på måfå. Han väljer ett ord åt alla.
Titta, han gav mig ett åt dig.
Åt mig?
Jag berättade vem du var, och han valde ett ord.
-Vilket ord? -Hur ska jag veta det? Öppna och kolla.
"Samvetskval."
-Vad betyder det? -Jag vet inte.
Men jag vet att jag är kär i honom.
Jag hämtar honom så att jag kan presentera dig.
God jul.
Tack.
Käre Gud, Herren den Allsmäktige av himmelriket,
få Vittoria att sluta spela, ta mig hem…
…och se till att hon inte säger nåt till pappa.
Så?
Hoppa ut.
Ja.
Snälla, berätta inte för nån.
Giannì.
Om du vill växa upp, om du vill bli kvinna,
måste du slå i huvudet, skada dig.
Annars kommer du alltid att vara ett barn, som din mamma och pappa,
som alla förlorare här.
Jag måste ta itu med nåt.
Men kom ihåg en sak.
Om du säger: "Vittoria, kom."
Då kommer jag. Jag kommer aldrig att lämna dig ensam.
Aldrig.
-Ska jag gå? -Ja, gå.
-Hejdå. -Hejdå.
Du är så vacker.
Kan jag få ett bloss?
Min faster hämnades.
Men hon använde inte det jag hade sagt. Hon ringde inte min pappa.
Hon ringde min mamma och förstörde vår familj med några ord.
Det är mitt fel, jag vet.
Jag har varit besatt av sanningen.
Nu kommer allt att falla samman:
Familjen på det här huset, huset på San Giacomo de Capri,
San Giacomo de Capri på Vomero och Vomero på den här staden.
Staden kommer att hamna i havet.
Såja, jag är redo.
Det här är ditt.
Är det en gåva?
Hon ger det inte till dig.
Hon ger tillbaka det till dig.
Jag trodde att det var mitt…
…men jag hade fel.
Det är ditt.
Bra.
Du kan vägen ut.
Jag är ledsen.
Jag förstår inte.
Vad händer? Varför gav Costanza mig armbandet?
Vet du vilket armband det är?
Ja.
Var är pappa?
Han är där han borde vara.
Jag trodde att det var du som var otrogen.
Du trodde fel.
Men det är inte ditt fel.
Lögnare är bra på att få andra att se ut som lögnare.
Giovà, stanna.
Jag ville be om ursäkt.
Jag var oförskämd tidigare. Jag visste inte hur jag skulle göra det.
Men nu gör jag det.
Om du vill
kan du ge mig ditt nummer.
Vi kan umgås.
Jag behöver det inte.
Kom igen, ge mig ditt nummer.
Om du ser butter ut,
lägger jag en kudde över ditt ansikte och knullar dig ändå.
-Jaså? -Ja.
Okej.
Sju…
…sju…
…fem…
Dumma idiot.
Ring mig, okej?
Vad hände?
BASERAD PÅ ROMANEN AV SAMMA NAMN AV ELENA FERRANTE
Undertexter: Josephine Roos Henriksson