‫- סדרה של NETFLIX -‬
‫- ינואר -‬
‫- פברואר -‬
‫- מרץ -‬
‫- אפריל -‬
‫- מאי -‬
‫- אני אתנגש -‬
‫- יוני -‬
‫- יולי -‬
‫- אוגוסט -‬
‫- ספטמבר -‬
‫למה את לא רוצה להיות הגיונית?‬ ‫תהיי הגיונית.‬
‫מה אתה רוצה? מה לעזאזל אתה רוצה ממני?‬
‫עכשיו אתה צריך שאהיה הגיונית.‬
‫כן.‬ ‫-כן, בטח.‬
‫אלוהים אדירים.‬ ‫-כמובן!‬
‫אתה מאוהב בפוזיליפו, לא בקוסטנזה.‬
‫והאידיוטית הזו מאמינה לך.‬ ‫-מה את אומרת?‬
‫את לא עורכת רומנים. את כותבת אותם.‬ ‫את לגמרי ממציאה דברים.‬
‫אתה שקרן מלידה. אבא שלי תמיד אמר את זה.‬
‫בחייך, מספיק!‬
‫שום דבר לא יוצא מהבית הזה!‬
‫לא סיכה. לא גרב. כלום!‬
‫שום דבר לא יוצא מהבית הזה!‬
‫הכול כאן שלי ושלך, וזהו.‬
‫ביי.‬
‫כשאתה קטן, הכול נראה גדול.‬
‫כשאתה גדל, הכול נראה קטן.‬
‫- פרק 4‬ ‫בדידות -‬
‫כל אחד לעצמו.‬
‫את כועסת עליי?‬ ‫-לא.‬
‫תודה לאל.‬
‫כולם תמיד כועסים בבית.‬
‫והם בוכים, כולם בוכים. אידה, אימא…‬
‫אפילו אבא שלי בכה.‬
‫בלילה שהוא עזב,‬
‫המזוודה שלו הייתה בידו‬ ‫ועיניו היו מלאות דמעות.‬
‫והוא צעק על אימא שלי. הוא אמר,‬
‫"מי יודע‬
‫"אם שתי אלו הן הבנות שלי‬ ‫או של חתיכת החרא הזה?‬
‫"חתיכת החרא המגעיל הזה?"‬
‫הוא התכוון לאבא שלך.‬
‫זה מגוחך.‬ ‫-לא ממש.‬
‫אבא שלך באמת קצת מניאק.‬
‫גם הוא בוכה?‬
‫לא. הוא קורא.‬
‫אחרי הגירושים, הם יתחתנו.‬
‫אני חייבת להגיד לך משהו.‬ ‫תבטיחי שלא תספרי לאף אחד.‬
‫אני כבר יודעת שאת יוצאת עם טונינו.‬
‫את יודעת?‬
‫ואת לא כועסת?‬
‫השתגעת?‬
‫תודה לאל. חששתי שתזעמי.‬
‫שאזעם על מה?‬ ‫-אני לא יודעת.‬
‫אמרת שאת אוהבת אותו, ואז אמרת שלא.‬ ‫אני לא בעניינים.‬
‫אני שמחה שאתם ביחד. תיהנו.‬
‫יש לכם את ברכתי.‬
‫איך היה הקיץ שלך?‬ ‫-טוב, אני מניחה.‬
‫אימא שלי מדוכאת כי אבא עזב את הבית.‬
‫ונכשלתי בשנת הלימודים.‬
‫שמעתי.‬
‫כשהם גילו, הם הפסיקו לריב לזמן קצר,‬
‫מספיק זמן כדי להסכים לא לתת לאף אחד לגלות.‬
‫צבוע כל כך.‬
‫אני לא מתלוננת.‬ ‫השנה הבאה תהיה טובה יותר.‬
‫נראה שההורים שלנו יתחתנו.‬
‫כן. נערוך מסיבה גדולה.‬
‫אל תתרגשו יותר מדי, את ואידה.‬
‫גם אם שני המוצלחים האלה יתחתנו,‬ ‫מריאנו תמיד יהיה אבא שלכן.‬
‫אנדראה תמיד יהיה אבא שלי.‬
‫לאן את הולכת?‬
‫היא השאירה אותי לבד.‬
‫ג'אני, אני שומע אותך.‬
‫לא רצית לפתוח אותה?‬
‫לא. אימא שלי לא רוצה שאפתח כשאני לבד.‬
‫לכן פתחתי אותה. תיכנס.‬
‫היי, נלו.‬
‫"היי, נלו."‬
‫את פרחחית.‬
‫תיכנס.‬ ‫-את אוהבת להיות פרחחית?‬
‫נכון?‬ ‫-כן.‬
‫להביא לך משהו?‬
‫לא, הרגע שתיתי קפה.‬
‫בסדר.‬
‫תוכלי להחליש את המוזיקה, בבקשה?‬ ‫-בטח.‬
‫קורא?‬ ‫-כן?‬
‫תזדרז.‬
‫יש לכם בית יפהפה, את יודעת?‬ ‫-תודה.‬
‫יש המון ספרים.‬
‫אני אוהבת לקרוא.‬ ‫-כן?‬
‫אתה?‬ ‫-לא, אני משתעמם.‬
‫אני מתחיל אבל לא מסיים.‬
‫רוצה עוגייה?‬
‫לא, תודה. אני לא רעב.‬
‫מה שלום האחים שלך?‬
‫מי? שני הטמבלים?‬
‫המילה הזאת מצחיקה אותי.‬
‫אחי טמבל כי הוא יוצא עם החברה שלך אנג'לה,‬
‫שהיא אפילו יותר טמבלית ממנו.‬
‫שאלתי אותו, "טונינו, נישקת אותה בפה?"‬
‫הוא ענה, "כמה פעמים."‬
‫"נגעת בציצים או בכוס שלה?"‬
‫"לא, כי אני מכבד אותה."‬
‫"אז אתה טמבל.‬
‫"רק טמבל יוצא עם בחורה שהוא מכבד.‬
‫"למה לצאת איתה אם אתה מכבד אותה?"‬
‫אם אנג'לה לא הייתה כזו טמבלית,‬ ‫היא הייתה אומרת לו,‬
‫"טונינו, אני מתה עליך,‬ ‫אבל אל תכבד אותי או שאזרוק אותך."‬
‫ג'וליאנה, אחותי המטומטמת, יוצאת עם רוברטו.‬
‫את יודעת מי זה רוברטו?‬ ‫-כן.‬
‫החבר האינטלקטואל של טונינו.‬ ‫הם התאהבו כשהיו קטנים, ועכשיו הם יוצאים.‬
‫זה בסדר, בחיי. זה נהדר.‬
‫אבל ג'וליאנה יצאה מדעתה.‬
‫היא ממש טמבלית.‬
‫לדוגמה, היא אומרת, "רוברטו הוא הכי נאה,‬
‫הכי נחמד, הכי אינטליגנטי, הכי טוב מכולם."‬
‫והוא מאוד דתי.‬
‫למעשה, פעם, ישו, ממש מהצלב, שאל אותו,‬
‫"רוברטו, אתה תמיד כאן בכנסייה הזאת.‬
‫"אתה מאמין באבי יותר ממני, ואני הבן!"‬
‫הבנת?‬ ‫-זה נכון.‬
‫רוצה לראות משהו?‬
‫תני לי את היד שלך. אתן לך לגעת בו.‬
‫תחזיקי אותו.‬
‫לא כל כך חזק. את מכאיבה לי.‬
‫זהו זה, יופי.‬
‫מעולם לא נגעת בזה, נכון?‬
‫לא, תפסיק. אימא שלי תחזור.‬
‫אתן גם לה לגעת בו. מה הבעיה?‬
‫רוצה לשים אותו בפה?‬
‫קורא, הכול בסדר?‬ ‫-כן. מספיק.‬
‫אני חייב ללכת, ג'אני. כבר מאוחר.‬
‫אבל נהנינו, נכון?‬
‫אוכל להיפגש איתך שוב?‬ ‫-אי אפשר. אני צריכה ללמוד.‬
‫למה? את כל כך חכמה.‬
‫"כל כך חכמה"? נכשלתי!‬
‫דקרתי מישהו ברגל עם עט, והם הכשילו אותי.‬
‫אלווה אותך החוצה.‬
‫אה, כן!‬
‫שכחתי למה באתי לכאן.‬
‫כלומר?‬ ‫-אלוהים.‬
‫מי היה רוצה לשמוע את ויטוריה לו שכחתי.‬ ‫היא הייתה משתגעת.‬
‫ויטוריה?‬ ‫-כן.‬
‫מה היא רוצה?‬
‫שום דבר. היא שלחה אותי להביא את הצמיד.‬
‫את הצמיד?‬ ‫-כן.‬
‫למה?‬
‫היא אומרת ש…‬
‫שאת מתנהגת לא יפה.‬
‫שאת כבר לא מתקשרת.‬ ‫שאם לא יוצא לך מזה כלום, את נעלמת.‬
‫שאת לא אוהבת קרובי משפחה כמו שאמרת.‬
‫והיא אומרת שאת בדיוק כמו אבא שלך.‬
‫טוב. אז אדבר איתה אחר כך.‬
‫לא. תני לי את הצמיד, קדימה.‬ ‫-לא.‬
‫תגיד לה, "ג'ובנה תביא לך את הצמיד בעצמה."‬
‫את מאוד החלטית.‬
‫בסדר גמור.‬
‫מה אני יכול להגיד?‬ ‫-כלום.‬
‫אתה צריך ללכת עכשיו.‬
‫קדימה!‬
‫אלווה אותך החוצה.‬ ‫-תודה.‬
‫את כל כך אדיבה. איפה הדלת?‬
‫אני לא מוצא את הדרך!‬
‫איך הולך בבית הספר?‬
‫בסדר.‬
‫את לומדת?‬
‫ברור.‬
‫איך חברייך החדשים לכיתה?‬ ‫-אני לא יודעת.‬
‫אני צריכה לחשוב על זה.‬
‫אם את רוצה לצחוק, את יכולה לצחוק.‬
‫אתה מפחיד אותי.‬
‫"מפחיד"?‬
‫כן.‬
‫החביבות שלך מפחידה אותי.‬
‫תודה.‬
‫דיברתי עם המנהלת.‬
‫בסופו של דבר, שכנעתי אותה שאת צדקת.‬
‫לבריון הזה הגיע עט בירך, נכון?‬
‫חבל על הטרחה שלך.‬
‫תראי בזה לקח.‬
‫אפשר לגרום לכל אחד לעמוד לרשותך.‬
‫היא תהיה לצדך עד סוף התיכון.‬
‫לא לצדי. לצדך.‬
‫לא אהבת את ההתנהגות שלי?‬
‫לא, האמת שהצלחת.‬
‫לו ביקשת ממנה לצאת איתך,‬ ‫היא הייתה מסכימה.‬
‫פרצוף תחת.‬
‫אז מה לדעתך הייתי צריך לעשות?‬
‫להתעסק בעניינים שלך?‬
‫עזבת.‬
‫יש לך אישה אחרת. בנות אחרות.‬
‫עזוב אותי ואת אימא במנוחה.‬
‫לאימא שלך ולי אכפת זה מזה.‬
‫ואת הבת היחידה שלי.‬
‫זיבולים.‬
‫לא, זאת האמת.‬
‫אתה מספר שקרים מסוימים רק כדי…‬
‫להגן על אלה שאתה אוהב.‬
‫התחלנו.‬
‫הזיבולים האולטימטיביים‬ ‫של אלה שמשקרים למחייתם.‬
‫זוכרת שקראתי לך "קרוקט" כשהיית קטנה?‬
‫קרוקט.‬
‫כשתסיימי לאכול, נלך. שאקח אותך הביתה?‬
‫תסביר משהו.‬
‫ב"הביתה", אתה מתכוון לבית שלי או לבית שלך?‬
‫איפה שתרצי.‬
‫אתה מסוגל להיכנס לראש של אנשים, אבא.‬
‫אבל ברגע שאתה בפנים,‬
‫ואתה גורם להם לעשות מה שאתה רוצה,‬ ‫איזה תענוג זה גורם לך?‬
‫קדימה.‬
‫תמסרי לאימא ד"ש.‬
‫קוראדו בא לבקר אותי לפני כמה ימים.‬
‫מי זה קוראדו?‬ ‫-הבן של מרגריטה.‬
‫מה הוא רצה?‬
‫שום דבר. עשיתי לו ביד והוא הלך. ביי.‬
‫- אחדות -‬
‫אבא מוסר ד"ש.‬
‫אכלתם?‬ ‫-כן.‬
‫מה אכלתם?‬
‫פנזרוטי, בצק מטוגן, קרוקטים.‬
‫אתם תמיד אוכלים את אותם הדברים.‬ ‫-כן.‬
‫הוא מזדקן. זה לא טוב בשבילו.‬
‫תראי.‬
‫אחד המאמרים שלו‬ ‫נמצא בעמוד הראשון של "אחדות".‬
‫"מרכז העיר והפרברים,‬ ‫"איזון לא יציב על קצה התהום."‬
‫הוא יהיה כל כך שמח. הוא לא סיפר לך?‬
‫על מה אתם מדברים?‬
‫על כלום.‬
‫בכל אופן, את רוצה לקרוא אותו?‬
‫לא.‬
‫אני לא מבינה למה קראת אותו.‬
‫את לא נבוכה?‬
‫- מחר -‬
‫וזאת?‬
‫שמתי אותה שם בשבילך.‬
‫סידרתי את הספרים.‬ ‫מצאתי אותה במילון האיטלקי.‬
‫הנה דודה ויטוריה.‬ ‫-תראי כמה אבא שלך נאה.‬
‫הם נראים מאושרים כאן.‬
‫מי האישה הזאת?‬
‫סבתא שלך.‬
‫איך היא הייתה?‬ ‫-נוראית.‬
‫למה?‬
‫היה לה אכפת יותר מזרים‬ ‫מאשר מהילדים שלה. או ממני.‬
‫היא עונדת את הצמיד שלי.‬
‫לא שמתי לב.‬
‫ראיתי את זה מיד.‬
‫באמת? נתתי לך אותה כדי להראות לך‬ ‫את אבא שלך. אפילו לא הסתכלת עליו.‬
‫הסתכלתי. לא נראה לי‬ ‫שהוא נאה כמו שאת אומרת.‬
‫הוא נאה מאוד.‬
‫אבל את צעירה מכדי להבין את היופי המיוחד‬ ‫של גבר אינטליגנטי מאוד.‬
‫הוא נראה בדיוק כמו דודה ויטוריה.‬
‫תקשיבי, הוא עזב אותי, לא אותך.‬
‫הוא עזב את שתינו.‬
‫ואני שונאת אותו.‬
‫זה התפקיד שלי לשנוא אותו.‬ ‫-את לא ממלאה אותו, אז אמלא אותו במקומך.‬
‫את כועסת, ואני מבינה.‬
‫אבל אבא שלך הוא אדם ישר.‬
‫ובדרכו שלו, גם נאמן.‬
‫במשך כל השנים האלה,‬ ‫קוסטנזה הייתה אהבתו האמיתית.‬
‫אז האם עלינו להיות מופתעות‬
‫שהוא רצה לתת לה את הצמיד של אמו?‬
‫קרה משהו?‬
‫אנחנו עורכים מסיבה קטנה‬ ‫לכבוד יום ההולדת של אידה.‬
‫בואי.‬
‫בחייך, ג'ובנה. תעשי קצת מאמץ.‬
‫אידה כל הזמן שואלת עלייך.‬
‫אדריאנה?‬
‫מה?‬ ‫-תוכלי לקחת את הווספה שלי הביתה?‬
‫תהיי עדינה עם המצמד. הוא רגיש.‬
‫בטח. אני אטפל בזה.‬ ‫-תודה.‬
‫רינו.‬
‫אנג'לה חלמה עלייך באיזה לילה.‬
‫היא חיפשה נעל.‬ ‫היא לא מצאה אותה בשום מקום.‬
‫ואז מצאת אותה בשבילה.‬
‫זו לא אשמתי שאנחנו לא נפגשות.‬
‫את צודקת.‬
‫חתן, חבק את הכלה. לא לזוז.‬
‫חכה, סלבטו. אני רוצה לצלם אחת בלי הקב.‬
‫קדימה.‬
‫היי! זהירות! הכול בסדר?‬
‫כן.‬ ‫-בטוחה? הכול בסדר?‬
‫נהדר. חיוך.‬ ‫-הגענו.‬
‫נצלם עוד אחת ועוד אחת.‬
‫אבא שלך מתייסר. הוא דואג לך.‬
‫הוא לא ישן. הוא לא נושם בלילה.‬
‫הוא מתגעגע אלייך, וכך גם אנג'לה ואידה.‬
‫גם אני מתגעגעת אליכם.‬
‫אני מתגעגעת גם למריאנו.‬
‫זו לא אשמתו של אף אחד.‬ ‫עושים טעויות לפעמים.‬
‫אנחנו פוגעים זה בזה בלי כוונה.‬
‫את חכמה.‬
‫לא. קראתי המון רומנים.‬
‫רואים שבכיתי?‬
‫לא.‬
‫תקשיבי, תעשי לי טובה קטנה?‬
‫כן.‬
‫בטח.‬
‫כולכם מספרים המון שקרים.‬
‫מושלם. תביטו זה בזה.‬
‫לא לזוז. נשיקה.‬
‫מזל טוב.‬
‫תודה.‬ ‫-תודה.‬
‫תראו את מי הבאתי לכן.‬
‫יום הולדת שמח.‬ ‫-תודה.‬
‫טונינו מיוחד.‬
‫הוא מדבר מעט ולאט.‬
‫אבל הוא תמיד אומר דברים חשובים.‬
‫הוא אוסף אותי מבית הספר בכל יום.‬
‫הוא חתיך יותר מכולם.‬
‫ערב אחד הוא לקח אותי לאכול פיצה‬ ‫עם ג'וליאנה ורוברטו, החבר שלה.‬
‫ואני לא מבינה‬ ‫למה ג'וליאנה כל כך מאוהבת בו.‬
‫הוא נראה כזה… בחור רגיל.‬
‫גם טונינו ממש אוהב אותו.‬
‫הוא אומר שהוא כל כך חכם,‬ ‫אבל אני חושבת שטונינו טוב יותר.‬
‫אנג'לה, תיזהרי לא לדבר על טונינו יותר מדי.‬
‫אם הם יגלו שאתם ביחד, יהיה ממש בלגן.‬
‫אסור שאימא שלי תגלה.‬ ‫-ומריאנו?‬
‫אפילו גרוע יותר.‬
‫אם אבא שלי יגלה, הוא…‬
‫אבא שלך הוא כלום בשבילי!‬ ‫הוא לא יגיד לי מה לעשות.‬
‫אנג'לה צודקת. מריאנו הוא אבא שלנו.‬
‫אבל החלטנו שאנחנו כבר לא הבנות של אף אחד.‬
‫אפילו לא של אימא שלנו.‬
‫היא זונה. היא הזונה של אבא שלך.‬
‫ירקתי על תמונה של אבא שלי לפני כמה ימים.‬ ‫הייתן עושות את זה?‬
‫הייתי יורקת על של אימא שלי.‬ ‫-אני לא. על אף אחד מהם.‬
‫הייתי משתינה על של אבא שלי.‬ ‫-נעשה את זה ביחד.‬
‫אם תשתינו, אכתוב עליכן.‬ ‫-כלומר?‬
‫אכתוב על זה שהשתנתן על תמונה של אנדראה.‬ ‫-סיפור?‬
‫כן.‬
‫אם את אוהבת סיפורים כאלה,‬ ‫אספר לך מה עשיתי.‬
‫למה, מה עשית?‬
‫אני יותר זונה מאימא שלכן.‬
‫יש לך חבר?‬
‫לא צריך חבר כדי להיות זונה.‬
‫זונות עושות את זה עם בחורים אקראיים.‬ ‫-וזה מה שאת עושה?‬
‫בחורים פותחים את המכנסיים‬ ‫ורוצים שאחזיק אותו.‬
‫זה לא מגעיל אותך?‬
‫כן. יש לו ריח של שירותים ציבוריים.‬
‫אבל נשיקות זה נחמד.‬
‫אין לי מושג. בנים משתעממים מנשיקות.‬
‫זה לא נכון. טונינו נותן לי הרבה נשיקות.‬
‫הוא מנשק אותך, ואז? מה עוד?‬
‫הוא מכבד אותי.‬
‫מה עושים עם בחור שמכבד אותך?‬
‫זה אומר שהוא אוהב אותי!‬ ‫אולי אף אחד לא אוהב אותך, ג'ובה!‬
‫אפילו נכשלת בביה"ס.‬
‫זה נכון?‬
‫כן, זה נכון. אז מה?‬ ‫-לא נספר לאף אחד.‬
‫תתעוררו, בבקשה!‬
‫רק כלבות כמוכן לומדות,‬ ‫זוכות לכבוד ועוברות את המבחנים!‬
‫אותי לא מכבדים, אני לא לומדת, ואני זונה.‬
‫שלוש, ארבע… יום הולדת שמח!‬
‫יום הולדת שמח!‬ ‫-תודה.‬
‫הידד!‬
‫אני ילדה גדולה עכשיו. תזדיינו.‬ ‫-אידה, מה זה?‬
‫למה מריאנו לא הגיע?‬
‫ג'ובנה, בבקשה. אל תהיי גסת רוח. תפסיקי.‬
‫מה הבעיה במה שאמרתי?‬
‫את יודעת למה אני מתכוון.‬
‫סלחו לי. אני הולכת לשירותים.‬
‫יום הולדת שמח, מותק.‬
‫למה את עונדת את הצמיד של אימא?‬ ‫-היא נתנה לי אותו.‬
‫למה נתת לה אותו? אני רציתי אותו!‬
‫האמת שאני רציתי אותו.‬
‫תחזירי את הצמיד, ג'ובה.‬ ‫-אין סיכוי.‬
‫זה הצמיד של ג'ובנה. נתתי לה אותו.‬
‫למה נתת לה אותו?‬
‫כי היא בחורה טובה ושקדנית.‬ ‫-בואו נפסיק עם השטויות.‬
‫"טובה"? "שקדנית"?‬ ‫דקרתי מישהו בירך ונכשלתי בשנת הלימודים!‬
‫תחזירי את הצמיד לקוסטנזה, ג'ובה.‬
‫לא. הוא היה של סבתא שלי.‬ ‫לא אתן אותו לאדם זר.‬
‫אני יודע למי הצמיד שייך. תחזירי אותו מיד!‬
‫עצבנת אותי!‬
‫הצמיד הוא של ג'ובנה.‬
‫אני לא רוצה לשמוע עוד מילה על זה.‬
‫יום הולדת שמח, יקירתי.‬
‫אתן לך פרוסת עוגה שתיקחי לאימא שלך.‬
‫בסדר.‬
‫פחדת?‬
‫כי אני כבר לא נראה כמו אותו אדם.‬
‫אולי את צודקת.‬
‫אתה יכול לעצור לרגע?‬
‫אני אוהב אותך.‬
‫אני אוהב אותך, ג'ובה.‬ ‫בדיוק כמו שאני אוהב את אימא שלך.‬
‫אני אוהב אותך.‬
‫אתה לא חושב שזה מגוחך‬ ‫שהכאב הזה אומר שאתה אוהב אותנו?‬
‫את לא מבינה אותי?‬
‫לפחות תנסי…‬
‫להרגיש קצת חמלה ולראות כמה אני מתייסר!‬
‫לא, אני לא יכולה להרגיש שום חמלה.‬
‫במשך כל חיי, האמנתי שאתה אדם דגול.‬
‫עכשיו תן לי קצת זמן להסתגל למה שאתה באמת.‬
‫אני מצטערת אם אתה נסער.‬
‫את לא מבינה כלום, ג'ובה.‬
‫אני לא נסער.‬
‫אני מרגיש מצוין.‬
‫את מבינה?‬
‫את ואימא שלך אילצתן אותי‬
‫לספר לכן שקרים כדי לא לפגוע בכן.‬
‫אהבתי את אימא שלך.‬
‫ואז התאהבתי באישה אחרת.‬
‫התאהבתי בקוסטנזה, ואני לא מתבייש.‬
‫לקחתי מה שרציתי.‬
‫סליחה. למה שלחתם לי גביעי שמפניה?‬
‫אני יודע, אני פשוט לא מחבב אותם.‬
‫יש לכם כוסות אחרות?‬
‫תודה.‬
‫מה אמרת?‬ ‫-כלום.‬
‫הם תמיד מפשלים עם הכוסות הארורות האלה.‬
‫תגידי לי משהו.‬
‫נכון שחלוק הרחצה הזה מפריע לך?‬
‫כן.‬
‫אנחנו רוצים לדבר על שקרים?‬
‫אימא שלך לא סירבה לפלרטט מתחת לשולחן.‬
‫אבל היא לא הלכה עד הסוף.‬
‫היא לא הייתה אמיצה מספיק כדי לבחור.‬ ‫ואילו אני בחרתי.‬
‫כי אני נלהב.‬
‫ועכשיו אוכל לומר לך את האמת.‬
‫אני אוהב אותך יותר מהחיים עצמם.‬
‫אבל את ואימא שלך צריכות להפסיק לעצבן אותי.‬
‫"מי אמר לך שאני צריכה לעזוב אותך?‬
‫המוות עדיף על הכאב הזה‬
‫"אני גוססת, גוססת, גוססת‬
‫"נשמת לבי‬ ‫אתה אהבתי‬
‫"אני גוססת, גוססת, גוססת‬
‫"נשמת לבי‬ ‫אתה אהבתי‬
‫"מי אמר לך את זה, יקירי?‬
‫הלב שלי נשבר, פיסה אחר פיסה‬
‫"אני גוססת, גוססת, גוססת‬
‫"נשמת לבי‬ ‫אתה אהבתי‬
‫"אני גוססת, גוססת, גוססת‬
‫נשמת לבי‬ ‫אתה אהבתי‬
‫"הפעם הראשונה שעשיתי אהבה הייתה איתך‬
‫"ואתה כפוי טובה, אתה שוכח אותי‬
‫"בוא נתפייס, אהובי‬ ‫נשמת נשמתי…"‬
‫אימא?‬ ‫-כן?‬
‫אימא, את…‬
‫מה?‬
‫כלום.‬
‫אני אוהבת אותך.‬
‫למדת היטב.‬
‫תודה.‬
‫חברות שלך מתאפרות ככה לטיול בית הספר?‬
‫אין לך מושג.‬
‫איך תגיעו לקזרטה?‬ ‫-ברכבת.‬
‫גם מורים נוסעים?‬
‫לא. זה משהו שאנחנו ארגנו.‬
‫בסדר. אל תחזרי מאוחר.‬ ‫-לא.‬
‫היי.‬
‫לא, חמודה. את יושבת לידי.‬
‫אני אשב כאן, תודה.‬
‫את חירשת? אמרתי לך לשבת פה.‬
‫ולהשאיר את רוזריו לבד מקדימה?‬ ‫הוא הנהג שלנו?‬
‫נהג? את שייכת לי. שבי איפה שאני יושב.‬
‫"שייכת לי" בתחת שלי. אתה חלשלוש!‬
‫אני אשב איפה שאני רוצה.‬
‫טמבל.‬
‫מאהב לטיני.‬
‫המכונית שלך?‬
‫בטח.‬
‫אז אתה עשיר?‬ ‫-כן.‬
‫ניסע לפארקו דלה ריממברנזה אחר כך?‬
‫ניסע לאן שתרצי.‬
‫אבל תעשי כל מה שאני אומר.‬
‫קורא, למה שלא תירגע קצת?‬
‫ג'אנינה היא אישה.‬ ‫היא תעשה מה שהיא רוצה. נכון?‬
‫אפשר לשים את היד על מוט ההילוכים?‬ ‫-בטח.‬
‫תלמד אותי?‬ ‫-ברור.‬
‫תורידי את הצעיף. תזיזי אותו קצת. קדימה.‬
‫לא.‬
‫תפתחי קצת. תני לנו לראות.‬ ‫-תפסיקו.‬
‫היי, ג'אני.‬
‫אתם לא רואים עד כמה אתם מגעילים אותי?‬
‫עד כמה אני מגעילה את עצמי.‬
‫קדימה, ג'אני. נחכה לך כאן.‬
‫עוד קצת בהמשך, בסיבוב.‬ ‫-בסדר.‬
‫אבל אסור לך להגיד לה שבאת איתנו, בסדר?‬
‫תזדרזי, בבקשה! קדימה!‬
‫היי, ויטוריה.‬ ‫-היי.‬
‫רוצה ערמון קלוי?‬
‫תודה. תודה רבה.‬
‫אימא שלך? עדיין בבית החולים?‬
‫כן, אבקר אותה היום.‬
‫תני לה נשיקה ממני.‬
‫תודה.‬
‫טעיתי.‬
‫אין לך את הדם שלי.‬
‫את אדם זר.‬
‫תחזירי לי את הצמיד שלי.‬
‫הוא לא מגיע לך.‬
‫לא רציתי להחזיר אותו כי חשבתי שהוא שלי.‬
‫אבל אז הבנתי‬
‫שהוא שלך.‬
‫הנה.‬
‫נתתי לך אותו.‬
‫זה שאת אוהבת אותי זה מספיק.‬
‫בואי. אנחנו נאחר.‬
‫לאן?‬ ‫-לכנסייה.‬
‫רוברטו מדבר היום.‬
‫אנחנו אוכלות אצל מרגריטה אחר כך. בואי.‬
‫אני לא רוצה להטריד אותך.‬ ‫-תשתקי. תני לי את היד שלך.‬
‫מה? הכול בסדר?‬
‫יום נחמד, לא?‬
‫הגעת עם קוראדו והאידיוט השני?‬
‫לא.‬ ‫-לא?‬
‫אידיוטים מזוינים!‬
‫עכשיו תצטרכו להתמודד איתי!‬
‫אל תזוז! מניאק!‬
‫חלאה!‬
‫נו, באמת.‬
‫את שקרנית, נכון?‬
‫כן.‬
‫מה שתגידי.‬
‫כולם משקרים מדי פעם.‬
‫זה לא סיפור. זה לא מצדיק עונש מוות.‬
‫רוצה להקשיב לרוברטו?‬ ‫-כן.‬
‫בסדר.‬
‫איזה בלגן נוראי.‬
‫אני חוששת מוויטוריה ומהבוז שלה.‬
‫תיעבתי את קוראדו ואת רוזריו.‬
‫לא יכולתי אפילו לסבול עוד את עצמי.‬ ‫הייתי מותשת.‬
‫אתה מוכן?‬ ‫-כן.‬
‫שנלך?‬ ‫-רק רגע.‬
‫עליי לומר משהו לג'ובנה.‬
‫בסדר.‬
‫אבל אז רוברטו, כן, הוא,‬
‫ישב לידי ודיבר איתי ברוגע.‬
‫איתי. כאילו אני ממש חשובה לו.‬
‫אפשר לקרוא?‬
‫"נקיפת מצפון".‬
‫זה ביטוי חזק מאוד.‬
‫זה אומר כאב, חרטה.‬
‫יש להסיר את המשמעויות הרעות שנתנו לו.‬
‫אלה שמקשרות אותו לראוותנות,‬
‫לגישה צבועה,‬
‫לשקר.‬
‫נקיפת מצפון היא כמו מחט‬ ‫שנושאת את החוט,‬
‫דרך האריגים הדלילים של הקיום שלנו.‬
‫זו צורה קיצונית של פיקוח על עצמנו.‬
‫כמו סכין שצריך לפצוע את המצפון שלנו‬
‫כדי למנוע ממנו להירדם.‬
‫זוזי. קדימה.‬
‫סליחה, הם מחכים לך.‬
‫את לא באה, ג'ובה?‬
‫אחים ואחיות, אם אוכל לקבל את תשומת לבכם.‬
‫האורח של הכנסייה היום הוא רוברטו מאטיסה.‬
‫רוברטו הוא בחור צעיר שרוצה לדבר איתנו,‬
‫והוא טוב מאוד במילים.‬ ‫הוא יכול לפתוח את לבנו.‬
‫נבהלתי.‬
‫כי בפעם הראשונה בחיי,‬
‫חשבתי על לרצות לעשות אהבה עם מישהו.‬
‫היום אני רוצה לדבר על נקיפת מצפון.‬
‫תארו לעצמכם מחט‬ ‫שמובילה חוט דרך אריג של בגד.‬
‫ג'אני!‬
‫הבגד הזה הוא הנשמה שלנו.‬
‫והחוט…‬
‫ג'אני, היי! תיכנסי, קדימה!‬
‫מה את עושה פה לבד?‬ ‫-בואי איתנו!‬
‫לעזאזל!‬
‫- מבוסס על הרומן "חיי השקר של המבוגרים"‬ ‫מאת אלנה פרנטה -‬
‫כשאתה קטן, הכול נראה גדול.‬
‫כשאתה גדל, הכול נראה קטן.‬
‫כל אחד לעצמו.‬
‫איש לא יודע.‬
‫כל אחד לעצמו.‬
‫איש לא יודע.‬
‫כל אחד לעצמו.‬
‫איש לא יודע.‬
‫- תרגום כתוביות: זיוית אוריין -‬