NETFLIXOVA SERIJA
SIJEČANJ
VELJAČA
OŽUJAK
TRAVANJ
SVIBANJ
ZABIJAM SE...
LIPANJ
SRPANJ
KOLOVOZ
RUJAN
Zašto se ne želiš urazumiti?
Koji kurac hoćeš od mene?
Sad tražiš da se urazumim.
-Da. -Aha, da ne bi.
-Bože dragi! -Naravno!
Zaljubljen si u Posillipo, ne u Costanzu.
-Ta budala ti vjeruje. -Ma što govoriš?
Ne uređuješ romane. Pišeš ih. Sve izmišljaš.
Stalno lažeš. Otac mi je dobro govorio.
Dosta!
Ništa ne odlazi odavde!
Ni pribadača, ni čarapa, ništa!
Ništa ne odlazi odavde!
Sve ovdje je moje i tvoje.
Zdravo.
Kad si malen, sve ti izgleda veliko.
Kad odrasteš, sve ti izgleda maleno.
Svakom svoje.
-Ljutiš se na mene? -Ne.
Hvala Bogu.
Svi su stalno ljuti kod kuće.
I plaču, svi plaču. Ida, mama…
Čak i moj tata plače.
One noći kad je otišao
držao je kovčeg u ruci i plakao.
I vikao je na moju majku. Rekao je:
„Tko zna jesu li ovo moje kćeri ili kćeri toga govnara!
Tog zbilja posebnoga govnara!”
Mislio je na tvog oca.
-To je apsurdno. -Pa i nije baš.
Otac ti jest šupak.
Plače li i on?
Ne. On čita.
Vjenčat će se kad se razvedu.
Nešto ti moram reći. Obećaj da nikom nećeš reći.
Znam da hodaš s Toninom.
Znaš?
I ne ljutiš se?
Jesi li ti luda?
Hvala Bogu. Mislila sam da ćeš se razbjesniti.
-Ma zbog čega? -Pa ne znam.
Rekla si da ga voliš pa da ga ne voliš. Teško to hvatam.
Drago mi je što ste zajedno. Uživajte.
Imate moj blagoslov.
-Kako si provela ljeto? -Dobro, valjda.
Majka je u depresiji zato što je tata otišao. A ja sam pala godinu.
Čula sam.
Kad su doznali, nakratko su se prestali svađati
i složili da to nitko ne smije znati.
Kakvo licemjerje!
Ne žalim se. Sljedeća će godina biti bolja.
-Izgleda da će se naši roditelji vjenčati. -Da. Imat ćemo veliki tulum.
Ne uzbuđujte se previše, ti i Ida.
Čak i ako se vjenčaju, Mariano će vam uvijek biti otac.
I Andrea moj.
Kamo ćeš?
Ostavila me samu.
Gianni, čujem te.
Nisi htjela otvoriti?
Ne. Mama ne voli da otvaram kad sam sama.
Zato i jesam otvorila. Uđi.
Bok, Nello.
Baš si vražja.
-Uđi. -Voliš kad si vražja?
-Je li? -Da.
Jesi za nešto?
Ne. Sad sam popio kavu.
Dobro.
-Možeš li stišati glazbu? -Naravno.
-Corrà? -Da?
Požuri se.
-Imaš lijep stan. -Hvala.
Gomila knjiga.
-Volim čitati. -Da?
-Ti? -Ne. Dosadno je. Počnem, ali ne dovršim.
Želiš keks?
Ne, hvala. Nisam gladan.
Kako brat i sestra?
Tko? Tih dvoje tupana?
Ta riječ mi je smiješna.
Moj brat je tupan jer hoda s tvojom prijateljicom Angelom.
Ona je još veći tupan od njega.
Pitao sam ga je li ju poljubio u usta.
Rekao je: „Nekoliko puta.”
„A jesi li joj taknuo sise ili picu?”
„Nisam, zato što je poštujem.”
„E, pa onda si tupan.
Samo tupan hoda s curom koju poštuje.
Zašto hodate ako je poštuješ?”
Da ona nije tupan, rekla bi mu:
„Volim te, ali nogirat ću te budeš li me poštovao.”
Giuliana, moja tupava sestra, hoda s Robertom.
-Znaš tko je on? -Znam.
Toninov intelektualni prijatelj. Zaljubili su se kao mali i sad hodaju.
To je u redu. To je super.
Ali Giuliana je poludjela.
Baš je pravi tupan.
Recimo, kaže: „Roberto je najzgodniji,
najmiliji, najpametniji, najbolji muškarac.”
I vrlo je religiozan.
Jedanput mu je Isus, dok je stajao pred križem, rekao:
„Roberto, uvijek si u ovoj crkvi.
Vjeruješ u mog Oca više nego ja, a ja sam mu Sin!”
-Kužiš? -Istina je.
Želiš vidjeti nešto?
Daj mi ruku. Pustit ću te da ga takneš.
Drži ga.
Ne tako jako. Boli.
To je to, dobro.
-Nikad ga prije nisi taknula? -Dosta, mama bi mogla doći.
Dat ću i njoj. Nema problema.
Želiš ga staviti u usta?
-Corrà, jesi li dobro? -Da. Dosta.
Moram ići, Gianni. Kasno je.
Ali zabavili smo se, ne?
-Možemo se opet naći? -Ne mogu. Moram učiti.
Zašto? Jako si pametna.
Pametna? Pala sam razred.
Ubola sam tipa olovkom u nogu pa su me srušili.
Ispratit ću te.
O, da!
Zaboravio sam zašto sam došao.
-Što? -Bože!
Vittoria bi poludjela da sam zaboravio.
-Vittoria? -Da.
Što želi?
Ništa. Poslala me po narukvicu.
-Narukvicu? -Da.
Zašto?
Kaže da…
Da se ružno ponašaš.
Da je nikad ne zoveš. Da nestaneš kad ti to odgovara.
Da rodbinu ne voliš onako kako govoriš.
I kaže da si ista kao svoj otac.
Dobro. Razgovarat ću s njom.
-Ne. Daj mi narukvicu. -Ne.
Reci joj da ću joj sama donijeti narukvicu.
Vrlo si odlučna.
Dobro.
-Što da kažem? -Ništa.
Sad moraš ići.
Idi!
-Ispratit ću te. -Hvala.
Ljubazna si. Gdje su vrata?
Ne snalazim se!
Kako je u školi?
Dobro.
Učiš li?
Naravno.
-Kakvi su ti novi kolege? -Ne znam.
Moram razmisliti o tome.
Ako se želiš smijati, smij se.
Plašiš me.
Plašim te?
Da.
Plaši me tvoja simpatičnost.
Hvala.
Razgovarao sam s ravnateljicom. Uvjerio sam je da si imala pravo.
Taj nasilnik zaslužio je olovku u butinu.
Nisi trebao.
Shvati to kao lekciju.
Svakog možeš dovesti u red.
-Do kraja srednje bit će na tvojoj strani. -Ne na mojoj strani. Na tvojoj.
Moj potez nije ti se svidio?
Ne, zapravo si dobro učinio.
Pristala bi da si je pozvao na spoj.
Kretene.
Što misliš da sam trebao učiniti?
Trebao si gledati svoj posao.
Otišao si.
Imaš drugu ženu. Druge kćeri.
Mene i mamu pusti na miru.
Tvojoj mami i meni stalo je jedno do drugog.
A ti si mi jedina kći.
Ne seri.
To je istina.
Katkad nešto lažeš kako bi zaštitio one koje voliš.
Aha, evo ga.
Totalna sranja nekoga tko živi od laganja.
Sjećaš se, zvao sam te Kroket kad si bila mala?
Kroket.
Idemo kad pojedeš do kraja. Da te odvezem doma?
Objasni mi nešto.
Misliš na moj dom ili svoj?
Kako god želiš.
Znaš se ljudima uvući u glavu.
Ali kad to učiniš,
kad ih navedeš da rade što ti želiš, kakav užitak crpiš iz toga?
Hajdemo.
Pozdravi mamu.
Corrado me posjetio neki dan.
-Tko je Corrado? -Margheritin sin.
Što je htio?
Ništa. Izdrkala sam mu ga i otišao je. Zdravo.
JEDINSTVO
Tata te pozdravio.
-Jeste li jeli? -Da.
Što ste jeli?
Panzerotte, prženo tijesto, krokete.
-Uvijek jedete isto. -Da.
On stari. To nije dobro za njega.
Pogledaj.
Njegov članak je na naslovnici Jedinstva.
„Centar i predgrađa, nestabilna ravnoteža na rubu ponora.”
Bit će jako sretan. Nije ti rekao?
O čemu ste razgovarali?
Ni o čemu.
No dobro. Želiš to pročitati?
Ne.
Ne znam zašto ti to čitaš.
Nije ti neugodno?
A ovo?
Stavila sam ti to tamo.
Slagala sam knjige i našla to u rječniku.
-Teta Vittoria. -Gle kako je tvoj tata zgodan.
Izgledaju sretno.
Tko je ta žena?
Tvoja baka.
-Kakva je bila? -Puna mržnje.
Zašto?
Neznanci su joj bili važniji od djece. Ili mene.
Nosi moju narukvicu.
Nisam primijetila.
Ja sam to odmah vidjela.
Da? Dala sam ti to da vidiš tatu. Nisi ga ni pogledala.
Jesam. Nije baš tako zgodan.
Jako je zgodan.
Ali premlada si da bi shvatila posebnu ljepotu vrlo inteligentnog muškarca.
On i Vittoria jako su slični.
Ostavio je mene, ne tebe.
Obje nas je ostavio.
I mrzim ga.
To je moj posao.
Budući da ga ne radiš, ja ću.
Ljuta si, shvaćam.
Ali tvoj otac je pošten.
I, na svoj način, vjeran.
Sve ove godine Costanza je bila njegova prava ljubav.
Trebamo li se onda čuditi što joj je dao majčinu narukvicu?
Nešto se dogodilo?
Imamo zabavu za Idin rođendan.
Dođi.
Hajde, Giovanna. Potrudi se malo.
Ida stalno pita za tebe.
Adriana?
-Što je? -Možeš li odvesti moju Vespu kući?
Pazi sa spojnicom. Osjetljiva je.
-Dobro, pazit ću. -Hvala.
Rino.
Angela te sanjala neku večer.
Tražila je cipelu. Nigdje ju nije mogla naći.
Ti si joj je našla.
Nisam ja kriva što se ne viđamo.
Imaš pravo.
Mladoženjo, zagrli mladenku. Ne mičite se.
Čekaj, Salvato. Želim jednu bez štake.
Hajde.
Pazi! Sve u redu?
-Da. -Sigurno?
-Sjajno. Osmijeh. -Evo nas.
Još jednu. I još jednu.
Tvoj otac pati. Zabrinut je za tebe.
Ne spava. Noću teško diše.
Nedostaješ mu. Kao i Angeli i Idi.
I vi meni nedostajete.
I Mariano mi nedostaje.
Nitko nije kriv. Svatko katkad griješi.
Nenamjerno povrijedimo jedni druge.
Mudra si.
Nisam. Čitam puno romana.
Vidi se da sam plakala?
Ne.
Čuj, možeš li mi učiniti uslugu?
Mogu.
Naravno.
Svi puno lažete.
Savršeno. Pogledajte se.
Ne mičite se. Poljubac.
Čestitam!
-Hvala. -Hvala.
Gledajte koga sam vam dovela.
-Sretan rođendan. -Hvala.
Tonino je poseban.
Govori malo i polako.
Ali uvijek kaže nešto važno.
Svaki dan dolazi po mene u školu.
Najzgodniji je.
Neki dan odveo me na pizzu s Giulianom i njezinim dečkom Robertom.
Ne shvaćam zašto je Giuliana tako zaljubljena.
Izgleda tako normalno.
I Toninu je jako drag.
Kaže da je pametan, ali meni je Tonino bolji.
Angela, ne govori toliko o Toninu.
Bit će gadno ako doznaju da ste zajedno.
-Majka ne smije doznati. -A Mariano?
Još gore.
Ako moj tata dozna…
Nije mi ništa! Ne može mi govoriti što da radim!
Angela ima pravo. Mariano je naš otac.
Ali odlučile smo da mi više nismo ničije kćeri.
Čak ni majčine.
Kurva je. Kurva je tvog oca.
Neki dan pljunula sam očevu fotografiju. Biste li vi to učinile?
Pljunula bih majčinu.
Ja ne bih ničiju.
-Ja bih se popišala na tatinu. -Hajdemo zajedno.
-Onda ću pisati o tome. -Što?
O pišanju po Andreinoj fotografiji.
Priču?
Da.
Ako voliš te priče, čuj što sam učinila.
Što si učinila?
Veća sam kurva od vaše majke.
Imaš dečka?
Ne trebam ga da bih bila kurva.
Kurve to rade s bilo kim.
Što si učinila?
Tipovi otkopčaju šlic i žele da ga primim.
To ti se ne gadi?
Da. Bazdi na javni zahod.
Ali poljupci su lijepi.
Ne znam. Dečkima poljupci dosade.
Nije istina. Tonino me puno ljubi.
A onda? Što još?
Poštuje me.
Što radiš s dečkom koji te poštuje?
To znači da me voli. Možda tebe nitko ne voli.
Čak si razred pala.
Je li to istina?
-Istina je. Pa? -Nikom nećemo reći.
Ma trgnite se!
Samo kuje kakve ste vi poštuju i samo takve prolaze ispite!
Mene ne poštuju, padam na ispitima i kurva sam!
Sretan rođendan!
Hura!
Sad sam velika. Odjebi.
Ne prostači!
Zašto Mariano nije došao?
Giovanna, molim te. Ne budi nepristojna. Prestani.
Što sam krivo rekla?
Znaš što mislim.
Ispričavam se, moram na zahod.
Sretan rođendan, dušo.
-Zašto nosiš maminu narukvicu? -Dala mi ju je.
Zašto? Ja sam je htjela!
Ja sam je htjela.
-Vrati narukvicu, Giovà. -Nema šanse.
To je Giovannina narukvica. Dala sam joj je.
Zašto si je dala njoj?
-Jer je dobra i marljivo uči. -Ma dosta sranja!
Dobra sam i marljivo učim? Probola sam tipu bedro i pala godinu!
Vrati narukvicu Costanzi, Giovà.
Bila je bakina. Ne dam je nekom nepoznatom.
Znam kome ta narukvica pripada. Vrati mi je odmah!
Raspizdio si me!
Narukvica je Giovannina.
Više ne želim čuti ni riječ o tome.
Sretan rođendan, dušo.
Dat ću ti krišku torte za mamu.
Dobro.
Jesi li se bojala?
Jer kao da više nisam isti.
Možda imaš pravo.
Stani na trenutak.
Volim te.
Volim te, Giovà. Baš kao što volim tvoju mamu.
Volim te.
Ne misliš li da je smiješno što ova bol znači da nas voliš?
Ne shvaćaš me?
Bar pokušaj
imati malo suosjećanja i shvatiti koliko ja patim!
Ne mogu suosjećati.
Cijeli život vjerovala sam da si velik.
Sad mi daj vremena da se naviknem na ono što zbilja jesi.
Žao mi je što si uzrujan.
Kurca ti ne razumiješ.
Nisam uzrujan.
Super sam.
Shvaćaš?
Ti i tvoja majka natjerale ste me da stalno lažem kako vas ne bih povrijedio.
Volio sam tvoju majku.
A onda se zaljubio u drugu.
Zaljubio sam se u Costanzu i ne stidim se toga.
Uzeo sam što sam htio.
Oprostite, zašto ste poslali čaše za pjenušac?
Znam, ali ne volim ih.
Imate li druge čaše?
Hvala.
-Što si rekao? -Ništa.
Uvijek zabrljaju s tim vražjim čašama.
Reci mi nešto.
Taj ogrtač ti ne smeta?
Smeta.
Želimo li razgovarati o lažima?
Tvoja majka nije odbila igru stopalima pod stolom.
Ali nije otišla do kraja.
Nije bila dovoljno hrabra da odabere. Ja jesam odabrao.
Jer sam strastven.
Sad ti mogu reći istinu.
Volim te više od samog života.
Ali ti i tvoja mama morate mi prestati ići na kurac.
Tko ti je rekao da te moram ostaviti ?
Smrt je bolja od ove patnje
Umirem, umirem, umirem
Srce mog srca Ti si moja ljubav
Umirem, umirem, umirem
Srce mog srca Moja si ljubav
Tko ti je to rekao, dušo ?
Srce mi puca, malo po malo
Umirem, umirem, umirem
Srce mog srca Moja si ljubav
Umirem, umirem, umirem
Srce mog srca Moja si ljubav
S tobom sam prvi put vodio ljubav
A ti si me, nezahvalnice, zaboravila
Pomirimo se, ljubavi Dušo moje duše
-Mama? -Da?
Mama, ti…
Što?
Ništa.
Volim te.
Dobro si naučila.
Hvala.
I prijateljice se šminkaju za ekskurziju?
Nemaš pojma.
-Kako ćete doći do Caserte? -Vlakom.
Ide li nastavnik s vama?
Ne. To smo same organizirale.
-Nemoj dugo ostati. -Neću.
Bok.
Ne, ljepotice. Ovamo sa mnom.
Ovdje ću, hvala.
Jesi li gluha? Sa mnom, rekao sam.
Da ostavim Rosarija samog? On je naš vozač?
Vozač? Pripadaš meni. Sjedni sa mnom.
Ma vraga pripadam tebi! Slabić si.
Sjedit ću gdje želim.
Tupane.
Latinski ljubavnik.
Auto je tvoj?
Da.
-Dakle, bogat si? -Da.
Idemo u Parco della Rimembranza?
Idemo kamo želiš.
Ali učinit ćeš što ti kažem.
Corrà, smiri se malo.
Giannina je žena. Radit će što se njoj radi.
-Mogu staviti ruku na mjenjač? -Naravno.
-Pokazat ćeš mi? -Da.
Skini šal. Makni ga malo.
Neću.
-Daj da malo vidimo. -Prestani.
Hej, Gianni.
Ne vidite koliko ste mi odvratni?
Koliko sam sama sebi odvratna.
Hajde, Gianni. Čekamo te ovdje.
-Malo naprijed, na zavoju. -Dobro.
Ali ne smiješ joj reći da si došla s nama.
Požuri se. Hajde.
-Hej, Vittoria. -Bok.
Hoćeš kesten?
Hvala.
Mama je još u bolnici?
Danas ćemo je posjetiti.
Poljubi je od mene.
Hvala.
Pogriješila sam.
Nemaš moju krv.
Ne poznajem te.
Vrati mi narukvicu.
Ne zaslužuješ je.
Nisam je vratila jer sam mislila da je moja.
Ali tad sam shvatila
da je tvoja.
Evo.
Dala sam ti je.
Dovoljno mi je što me voliš.
Dođi. Zakasnit ćemo.
-Gdje? -U crkvu.
Roberto danas govori.
Poslije jedemo kod Margherite.
-Ne želim te gnjaviti. -Šuti. Daj ruku.
Što je? Je li sve u redu?
Lijep dan, zar ne?
Aha, došla si s Corradom i tim drugim šupkom?
-Ne. -Ne?
Idioti jebeni!
Sad ćete imati posla sa mnom!
Stani! Šupčino!
Gade!
Jebote!
Lažljivica si, ha?
Jesam.
Jesi.
Ma dobro.
Svatko laže s vremena na vrijeme.
Ništa strašno. Nije za smrtnu kaznu.
-Želiš čuti Roberta? -Da.
Dobro.
Grozna situacija. Bojim se Vittorije i njezinog prijezira.
Ja prezirem Corrada i Rosarija.
Ne podnosim više samu sebe. Iscrpljena sam.
-Jesi li spreman? -Da.
-Idemo? -Samo malo.
Moram nešto reći Giovanni.
Dobro.
Ali tad je Roberto, da, on,
sjeo kraj mene i smireno razgovarao sa mnom.
Sa mnom. Kao da sam mu važna.
Smijem pročitati?
Grizodušje.
Vrlo moćna riječ.
Znači bol, kajanje.
Moramo ukloniti njezine loše konotacije.
Vezujemo je uz razmetanje,
licemjerje,
laži.
Grizodušje je poput igle koja povlači konac
kroz rijetko tkanje našeg postojanja.
Ekstremni je oblik nadzora nad samim sobom.
Poput noža koji mora raniti našu savjest
kako se ne bi uspavala.
Hajde.
Oprosti, čekaju te.
Ideš, Giovà?
Braće i sestro, molim pozornost.
Gost crkve je Roberto Matese.
Mladić koji nam se želi obratiti
i vrlo je vješt s riječima. Može nam otvoriti srce.
Uplašila sam se.
Jer sam prvi put u životu
poželjela voditi ljubav s nekim.
Danas bih govorio o grizodušju.
Zamislite iglu koja provlači iglu kroz neku tkaninu.
Gianni!
Tkanina je naša duša.
A nit...
Gianni! Upadaj!
-Što radiš ovdje sama? -Hajde s nama!
Kvragu!
PO MOTIVIMA ISTOIMENOG ROMANA ELENE FERRANTE
Kad si malen, sve ti izgleda veliko.
Kad odrasteš, sve ti izgleda maleno.
Svakom svoje.
Nitko ne zna.
Svakom svoje.
Nitko ne zna.
Svakom svoje.
Nitko ne zna.
Prijevod titlova: Ivan Zorić