A NETFLIX SOROZATA
JANUÁR
FEBRUÁR
MÁRCIUS
ÁPRILIS
MÁJUS
BELEVÁGOK
JÚNIUS
JÚLIUS
AUGUSZTUS
SZEPTEMBER
Miért nem akarsz beletörődni? Törődj bele!
Mit akarsz? Mi a faszt akarsz tőlem?
Ja, az nyilván kényelmesebb lenne neked.
- Igen. - Bizony.
- Jóságos Szűzanyám! - Hogyne!
Te Posillipóba vagy szerelmes, nem Costanzába.
- A buta liba meg be is veszi. - Mi van?
Lektorálás helyett inkább írnod kellene, akkora a fantáziád.
Jól tudsz hazudni. Apám mindig mondta.
Most már tényleg elég!
Nem vihetsz el innen semmit!
Még egy zoknit vagy egy tűt sem. Semmit! Szépen itt marad minden!
Itt minden közös. A kettőnké, ennyi.
Szia!
Amikor kicsi vagy, minden hatalmasnak tűnik.
Felnőttként viszont minden semmiségnek tűnik.
4. FEJEZET MAGÁNY
Mindenki úgy él…
- Mérges vagy rám? - Nem.
Akkor jó.
Otthon mindenki tiszta ideg.
És sírnak. Mindenki. Ida, anya…
Még az apám is sírt.
Mielőtt elment, ott állt, könnybe lábadt szemmel, kezében a bőrönddel.
És kiabált az anyámmal. Azt mondta neki:
„Ezek után ki tudja,
hogy a lányok nem-e annak a rohadéknak a gyerekei?
Annak a mocskos szemétládának!”
Ezt az apádra értette.
- Ez abszurd. - Nem is annyira.
- Apád egy kicsit tényleg seggfej. - Ő is bőg?
Ő nem. Ő olvas.
Össze fognak házasodni.
Muszáj elmondanom valamit. De légyszi ne áruld el senkinek!
Tudom, hogy Toninóval jársz.
Tudod?
És nem vagy mérges?
Bolond vagy?
Jaj, de jó! Féltem, hogy ki fogsz akadni.
- Kiakadni? Mégis miért? - Mit tudom én.
Régen azt mondtad, szereted, aztán azt, hogy nem. Nem tudtam, mi van.
Örülök, hogy együtt vagytok. Érezzétek jól magatokat! Áldásom rátok.
- Milyen volt a nyarad? - Csodás.
Anya depressziós lett, hogy apa elköltözött.
Én meg megbuktam.
Hallottam.
Amikor megtudták, egy kis időre kibékültek.
Megállapodtak, hogy nem mondják el senkinek.
Micsoda képmutatás.
Nem rinyálok. Szerintem jövőre jobb lesz.
A szüleink összeházasodnak.
Ja. Nagy bulit fogunk csapni.
Ne parázzátok túl Idával!
Hiába házasodnak össze, nektek Mariano marad az apátok.
Nekem meg Andrea.
Hova mész?
Faképnél hagyott.
Giannì, hallom, hogy itt vagy.
Nem akartad kinyitni?
Nem. Anyám nem engedi, amikor nincs itthon.
Épp ezért nyitottam ki. Gyere!
Üdv, Nello!
Üdv, Nello?
Micsoda csibész vagy!
- Gyere! - Szeretsz csibészkedni?
- Ugye? - Aha.
Kérsz valamit?
Nem, épp most kávéztam.
Oké.
- Lehalkítanád a zenét? - Persze.
- Corrado! - Igen?
Gyere már!
- Elég menő lakásotok van, tudod? - Kösz.
Mennyi könyv van itt!
- Szeretek olvasni. - Igen?
- Te? - Engem untat.
Egyet sem tudok végigolvasni.
Kérsz sütit?
Kösz, nem! Nem vagyok éhes.
Hogy vannak a tesóid?
Kik? Az a két félnótás?
Ez vicces szó.
A bátyám azért félnótás, mert összejött a barátnőddel,
aki még nála is ostobább.
Megkérdeztem tőle: „Tonino, szájon csókoltad?”
Mire ő: „Párszor.”
„Megfogtad már a csöcsét vagy a punciját?”
„Nem, mert tisztelem.”
„Akkor te tényleg félnótás vagy.”
Csak egy félnótás jár olyannal, akit tisztel.
Mi a fasznak randizol vele, ha tiszteled?
Ha Angelának több esze lenne, azt mondaná:
„Szeretlek, de ne tisztelj, különben szakítok veled."
Giuliana, a másik félnótás, összejött Robertóval.
- Tudod, ő kicsoda? - Igen.
Tonino értelmiségi barátja.
Kis korukban egymásba szerettek, és most végre együtt járnak.
Eddig még oké. Rendben van. De Giulianának elment az esze.
Tiszta idióta.
Például azt mondja: „Roberto a legjóképűbb,
legszimpatikusabb, legokosabb, legjobb fiú a világon.”
Ráadásul kész szentfazék.
Egyszer Jézus le is szólt neki a keresztről:
„Roberto, egyfolytában itt vagy a templomban.
Te jobban hiszel Atyámban, mint én, a saját fia?”
- Érted? - Ja.
Mutassak valamit?
Add a kezed! Megfoghatod.
Szorítsd meg!
Ne ilyen erősen! Ez fáj.
Ügyes! Így!
Sosem fogtál még ilyet, mi?
Elég! Anyám bármikor megjöhet.
Ő is megfoghatja. Neki is megengedem.
Be akarod venni a szádba?
- Corrà, minden oké? - Igen. Elég.
Mennem kell, Giannì. Késő van.
De jó móka volt, nem?
- Találkozunk valamikor? - Nem lehet. Tanulnom kell.
Minek? Már úgyis olyan okos vagy!
Miről beszélsz? Megbuktam! Beledöftem egy tollat egy fiúba, és meghúztak.
Kikísérlek.
Tényleg!
El is felejtettem, miért jöttem.
- Na miért? - Anyám!
Mit kaptam volna Vittoriától? Leüvöltötte volna a fejemet.
- Vittoria? - Aha.
Miért? Mit akar?
Semmit, csak a karkötőért küldött.
- A karkötőért? - Ja.
Miért?
Azt mondta,
hogy csúnyán viselkedsz.
Soha nem hívod fel. És ha nincs rá szükséged, felszívódsz.
Hogy nem is szereted a rokonaidat.
Meg azt is mondta, hogy pont olyan vagy, mint az apád.
Jól van. Majd beszélek vele.
- Nem. Add ide a karkötőt! - Nem.
Ezt mondd neki: „Giovanna személyesen hozza el neked a karkötőt."
Te aztán tántoríthatatlan vagy.
Jól van.
- Mit mondhatnék? - Semmit.
Most már menj!
Eridj má'!
- Kikísérlek. - Kösz.
Hú, de kedves vagy! Hol van az ajtó?
Nem tudom, merre eridjek.
Hogy megy a suli?
Jól.
Tanulsz?
Nyilván.
- Hogy vagy meg az új osztálytársakkal? - Nem tudom. Még alakul.
Ha nevetni akarsz, ne tartsd vissza!
Ijesztő vagy.
Ijesztő?
Igen.
Megijeszt a nyájasságod.
Köszönöm.
Beszéltem az igazgatónővel.
Sikerült meggyőznöm, hogy neked volt igazad.
Az a huligán megérdemelte, hogy belevágtad a tollat.
Nem kellett volna.
Tanulj belőle!
Mindenki befolyásolható.
Mostantól fogva a te pártodon lesz.
Nem az én pártomon, hanem a tiéden.
- Nem örülsz, hogy beszéltem vele? - Dehogynem! Ügyes voltál.
Ha randira hívtad volna, arra is igent mondott volna.
Seggfej!
Mégis mit kellett volna tennem?
Törődni a saját dolgoddal.
Elmentél.
Új feleséged van. És új lányaid.
Hagyd békén anyát és engem!
Anyád és én szeretjük egymást.
És te vagy az egyetlen lányom.
Faszság.
Nem, ez az igazság.
Olykor csak azért hazudunk,
hogy megvédjük a szeretteinket.
Tessék.
Ezt a baromságot azok mondják, akik mindig hazudoznak.
Emlékszel, hogy régen krokettnek hívtalak?
Krokett!
Ha megetted, megyünk. Hazavigyelek?
Világosíts már fel! „Haza” alatt a te otthonodat érted, vagy az enyémet?
Amelyiket választod.
Te képes vagy bemászni az emberek fejébe.
Miután bemásztál,
és elérted, hogy azt tegyék, amit te akarsz, meg vagy elégedve?
Menjünk!
Üdvözlöm anyut.
A múltkor járt nálam Corrado.
- Ki az a Corrado? - Margherita fia.
Mit akart?
Semmit. Megdolgoztam a faszát, és elment. Csá!
Apa üdvözöl.
- Ettetek? - Igen.
Mit?
Panzerottit, fánkot és krokettet.
- Mindig ugyanazt eszitek. - Ja.
Ráadásul öregszik, és nem tesz jót neki.
Nézd csak!
Van egy cikke az Unità címlapján.
„Belváros és külváros: kényes egyensúly a szakadék szélén.”
Biztos örül neki. Nem mondta?
- Miről szoktatok beszélgetni? - Semmiről.
Na mindegy. Tessék. El akarod olvasni?
Nem. Nem is értem, te miért olvasod el.
Nem kínos neked?
HOLNAP
Ez mi?
Félretettem neked.
Rendezgettem a könyveket, és a szótárban találtam.
- Az ott Vittoria néni. - És milyen jóképű az apád.
Ezen boldognak tűnnek.
Ki ez a nő?
A nagymamád.
- Milyen volt? - Undok!
Miért?
Jobban szerette az idegeneket, mint a gyerekeit.
Az én karkötőm van rajta.
Észre sem vettem.
Nekem rögtön feltűnt.
Igen? Én az apádat akartam megmutatni neked, de te rá se hederítesz.
Megnéztem. Szerintem nem is olyan jóképű.
Pedig nagyon is az!
Csak túl fiatal vagy még,
hogy megértsd az intelligenciából áradó szépséget.
Ugyanúgy néz ki, mint Vittoria.
- Engem hagyott el, nem téged. - Mindkettőnket elhagyott.
Gyűlölöm.
Az az én dolgom.
Mivel te nem teszed, gyűlölöm helyetted is.
Dühös vagy, és megértem.
De az apád becsületes ember.
És a maga módján hűséges is.
Ennyi éven át végig Costanza volt az igazi szerelme.
Miért lepődünk meg azon, ha neki akarta adni az anyja karkötőjét?
Történt valami?
Rendezünk egy kis szülinapi bulit Idának.
Gyere el!
Na, Giovanna! Kicsit erőltesd meg magad!
Ida folyton utánad érdeklődik.
Adriana?
- Tessék? - Hazavinnéd a Vespámat?
Óvatosan bánj a kuplunggal!
- Jó. Vigyázok. - Kösz.
Rino!
Angela egyik éjjel veled álmodott.
Elvesztette az egyik cipőjét. Sehol sem találta.
Végül te találtad meg.
Nem az én hibám, hogy nem találkozunk.
Igazad van.
Vőlegény, öleld meg a menyasszonyt! Ne moccanjatok!
Várj, Salvatore! Ezt mankó nélkül szeretném.
Jó!
Hé! Vigyázz! Minden rendben?
- Igen. - Biztos? Minden rendben?
- Remek. Egy mosolyt! - Itt vagyunk.
Csináljunk még egyet!
Az apád szenved. Aggódik érted.
Nem alszik. Éjszakánként nehezen kap levegőt.
Hiányzol neki. Meg Angelának és Idának is.
Nekem is hiányoztok.
Mariano is hiányzik.
Senki sem tehet róla. Mindenki hibázik, ennyi.
Akaratlanul bántjuk egymást, igaz?
Bölcs vagy.
Nem. Csak sok regényt olvastam.
Látszik, hogy sírtam?
Nem.
Figyelj! Megtennél nekem egy apró szívességet?
Igen.
Persze.
Hogy ti mennyit hazudtok!
Tökéletes. Nézzetek egymásra!
Maradjatok így! Egy csókot!
Sok boldogságot!
- Köszönjük. - Köszönjük.
Nézzétek, kit hoztam nektek!
- Boldog szülinapot! - Kösz.
Tonino különleges fiú.
Keveset beszél, és lassan.
De mindig okos dolgokat mond.
Mindennap elém jön az iskolába.
Ő a legjóképűbb fiú a világon.
Múltkor elvitt pizzázni Giulianával és a pasijával, Robertóval.
Nem értem, miért szereti őt Giuliana annyira.
Elég átlagos srácnak tűnik.
Tonino is nagyon szereti Robertót.
Nagyon okosnak tartja, de szerintem Tonino okosabb.
Angela, vigyázz! Ne beszélj állandóan Toninóról!
Még rájönnek, hogy jártok, és akkor újabb balhé lesz.
- Anya nem tudhatja meg. - És Mariano?
Ő meg végképp nem.
Ha apám rájön, szakítanotok…
Az apád egy senki! És nekem nem fog dirigálni.
Angelának igaza van. Nekünk Mariano az apánk.
Bár úgy döntöttünk, megtagadjuk a szüleinket.
Még az anyánkat is.
Egy ribanc. Az apád kurvája.
A múltkor leköptem apám fényképét. Ti megtennétek ezt?
- Én az anyámét simán leköpném. - Én nem. Egyikükét sem.
- Az apámét le is pisálnám. - Csináljuk együtt!
- Ha megteszitek, megírom. - Mit?
Hogy lepisiltétek apád fotóját.
- Írsz belőle egy történetet? - Igen.
Tudok én mesélni magamról még mást is.
Miért? Mit csináltál?
Nagyobb ribanc vagyok, mint az anyátok.
Miért? Van pasid?
Ahhoz pont nem kell, hogy legyen pasid. A lényeg, hogy azzal csináld, aki adódik.
Mit csinálsz?
Lehúzzák a sliccüket, és én megfogom a farkukat.
Nem undorodsz tőle?
De igen. Olyan szaga van, mint egy nyilvános vécének.
De csókolózni azért jó.
Nem tudom. A fiúk unják a csókolózást.
Nem igaz. Tonino rengetegszer megcsókol.
És utána? Mi mást csinál még?
Ő tisztel engem.
Mire mész azzal, aki tisztel?
Aki tisztel, az szeret igazán! Téged talán senki sem szeret!
Még meg is buktál.
Ez igaz?
- Igen. Na és akkor? - Nem mondjuk el senkinek.
Ébredjetek már fel!
Csak az ilyen picsákat tisztelik, és az ilyenek tanulnak, mint ti.
Engem ne tiszteljenek! Nem tanulok. Ribanc vagyok.
Három, négy, boldog szülinapot!
- Éljen! - Köszi.
Hurrá!
- Már nagylány vagyok. Basszátok meg! - Hogy beszélsz?
Mariano miért nincs itt?
Giovanna, kérlek! Ne légy neveletlen! Hagyd abba!
Mi rosszat mondtam?
Tudod, mire gondolok.
Bocsi! Ki kell mennem a mosdóba.
Isten éltessen, kicsim!
- Miért van rajtad anya karkötője? - Mert odaadta!
Miért adtad neki? Én akartam megkapni!
Igazából én akartam.
- Add vissza nekik a karkötőt! - Nem adja.
Ez Giovanna karkötője. Én adtam neki.
Miért adtad neki?
- Mert jóravaló és szorgalmas. - Elég a faszságokból!
Ki a jóravaló? Belevágtam egy tollat egy fiú combjába, és megbuktam!
Add vissza a karkötőt Costanzának, Giovanna!
Nem. A nagyié volt. Nem adom oda egy idegennek.
Tisztában vagyok vele, kié a karkötő. Azonnal add vissza!
Most aztán felbasztál!
A karkötő Giovannáé.
Ezt egyszer s mindenkorra lezártuk.
Isten éltessen, drágám!
Vigyél egy szelet tortát az anyukádnak.
Jó.
Megijedtél?
Hogy már nem ugyanaz az ember vagyok?
Talán igazad van.
Megállnál egy pillanatra?
Szeretlek!
Szeretlek, Giovanna. És az anyukádat is szeretem.
Szeretlek!
Nem tartod nevetségesnek, hogy a szereteted csak fájdalmat szül?
Képtelen vagy megérteni? Még csak
meg sem sajnálsz? Nem látod, milyen kibaszott nagy szarban vagyok?
Nem, nem tudlak megsajnálni.
Mindig azt hittem, hogy nagyszerű ember vagy.
Adj időt, hogy hozzászokjak a valódi énedhez!
Sajnálom, hogy szarul vagy.
Rohadtul nem értesz semmit.
Nem vagyok szarul.
Remekül vagyok.
Érted?
Te és az anyád kényszerítettetek rá a hazudozásra.
Mert nem akartam fájdalmat okozni.
Szerettem az anyukádat.
Aztán beleszerettem egy másik nőbe.
Beleszerettem Costanzába, és ezt nem szégyellem.
Megszereztem, amire vágytam.
Ne haragudjon, de miért küldtek ilyen pezsgőspoharakat?
Tudom, csak nem szeretem őket.
Nincs másfajta poharuk?
Köszönöm.
- Mi a baj? - Semmi.
Mindig ilyen szar poharakat küldenek.
Árulj el valamit!
Téged nem zavar ez a fürdőköpeny?
De.
Beszéljünk a hazugságokról?
Anyád nem mesélte el, ő mit művel az asztal alatt?
Csak ő nem ment tovább.
Mert nem volt hozzá mersze. Én viszont választottam.
Mert szenvedélyes vagyok.
Most már elmondhatom az igazat.
Jobban szeretlek, mint az életemet.
De te és az anyád ne basztassatok!
Ki mondta, hogy el kell hagynom téged ?
Jobb a halál, mint ez a fájdalom
Jaj, meghalok
Szívem sóhaja Te vagy a szerelmem
Jaj, meghalok
Szívem sóhaja Te vagy a szerelmem
Ki mondta ezt neked, drágám ?
Szép lassan megszakad a szívem
Jaj, meghalok
Szívem sóhaja Te vagy a szerelmem
Jaj, meghalok
Szívem sóhaja Te vagy a szerelmem
Veled szeretkeztem először
És te hálátlan, elfelejtettél
Béküljünk ki, szerelmem Szívem sóhaja
- Anya? - Igen?
Anya, te…
Mi az?
Semmi.
Szeretlek.
Ügyesen megtanultad.
Kösz.
A barátnőid is így mennek a kirándulásra?
Ha látnád őket!
- Mivel mentek Casertába? - Vonattal.
- Tanárok is mennek veletek? - Nem. Ezt most mi szerveztük.
- Jól van. Ne maradj túl sokáig! - Jó.
Helló!
Nem, szépségem, te mellém ülsz.
Előre ülök, köszi.
Süket vagy? Azt mondtam, ide ülj!
Na és Rosario? Ő csak sofőr lenne?
Mi van? Te hozzám tartozol. Mellettem a helyed.
A francokat tartozom hozzád! Puhány vagy.
Oda ülök, ahova akarok.
Félnótás!
Latin szerető.
A tiéd a kocsi?
Persze.
- Vagyis gazdag vagy? - Igen.
Elmegyünk a Parco della Rimembranzába?
Ahova csak akarsz.
De aztán azt teszed, amit mondok.
Miért nem nyugszol már le egy kicsit?
Giannina már kész nő. Azt tesz, amit akar. Igaz?
Megfoghatom a sebváltót?
Persze.
- Megtanítasz? - De még mennyire!
Vedd le a sálad! Húzd szét! Na!
Nem.
- Húzd szét kicsit! Hadd lássuk! - Elég!
Hé, Giannì!
Ti tényleg nem látjátok, hogy hányok tőletek?
Meg magamtól is.
Menj! Itt megvárunk.
- Kicsit tovább kell még menned. - Jó.
Nehogy elmondd, hogy velünk jöttél!
Aztán siess! Gyerünk!
- Szia, Vittoria! - Szia!
- Kérsz sült gesztenyét? Jó meleg. - Kösz. Kösz szépen.
Anyád? Még mindig a kórházban?
Igen, ma megyek be hozzá.
Csókoltatom.
Kösz.
Tévedtem.
Benned nem az én vérem folyik. Te egy idegen vagy.
Add vissza a karkötőmet!
Nem érdemled meg.
Eddig azt gondoltam, hogy az enyém.
De rájöttem,
hogy a tiéd.
Tessék!
Neked adtam.
Nekem elég, hogy szeretsz.
Gyere! Elkésünk.
- Hova megyünk? - A templomba.
Ma Roberto beszél.
Utána Margheritánál eszünk. Gyere!
- Nem akarok a terhedre lenni. - Fogd be! Add a kezed!
Mi van? Minden oké?
Szép napunk van, mi?
Corradóval és a másik seggfejjel jöttél?
- Nem. - Nem, mi?
Kibaszott idióták!
Ezért még számolunk!
Állj meg, te seggfej!
Mocsadékok!
A kurva életbe!
Hazudós vagy, mi?
Igen.
Igen?
Na jó!
Mindannyian hazudunk. Időnként.
Nem nagy ügy. Nem halálos bűn.
- Kíváncsi vagy Robertóra? - Igen.
Oké.
Micsoda szar helyzet! Féltem Vittoriától és a megvetésétől.
Undorodtam Corradótól és Rosariótól. Utáltam magam. Kész voltam.
- Kezdhetjük? - Igen.
- Mehetünk? - Egy perc.
- Beszélnem kell Giovannával. - Rendben.
És akkor Roberto, pont ő,
leült mellém, és szép nyugodtan beszélgetni kezdett velem.
Velem. Mintha tényleg számítanék neki.
Elolvashatom?
Bűnbánat.
Ez egy igen erőteljes szó.
Fájdalmat, megbánást jelent.
Meg kell tisztítani a hozzá tapadó negatív fogalmaktól, úgy mint a kérkedés,
a képmutató hozzáállás,
a hazugság.
A bűnbánat olyan, mint egy tű, amely a cérnával
összestoppolja létünk ritkás szövetét.
Szüntelen őrködés önmagunk felett.
Olyan, mint egy kés,
amelynek bele kell vágnia a lelkiismeretünkbe, nehogy elszunnyadjon.
Menj érte! Gyerünk!
Bocsi, de már nagyon várnak.
Te nem jössz?
Kedves híveim, kérlek, figyeljetek!
A plébániánk mai vendége Roberto Matese.
Roberto szólni szeretne hozzánk.
Ennek a fiatalembernek a beszéde képes megnyitni a szívünket.
Megijedtem.
Mert életemben először éreztem úgy, hogy szeretkezni akarok valakivel.
Ma a bűnbánatról szeretnék beszélni.
Képzeljetek el egy tűt, ami a cérnával összestoppolja a ruhánkat.
Giannì!
Ez a ruha a mi lelkünk.
És a cérna…
Giannì, hé! Szállj be!
- Mit csinálsz itt egyedül? - Gyere velünk!
A francba!
ELENA FERRANTE AZONOS CÍMŰ REGÉNYE ALAPJÁN
Amikor kicsi vagy, minden hatalmasnak tűnik.
Felnőttként viszont minden semmiségnek tűnik.
Mindenki úgy él, ahogy neki tetszik.
Senki sem tudja.
Mindenki úgy él, ahogy neki tetszik. Senki sem tudja.
A feliratot fordította: Dobosiné Rizmayer Rita