EN NETFLIX-SERIE
JANUARI
FEBRUARI
MARS
APRIL
MAJ
JAG SKA SLÅ
JUNI
JULI
AUGUSTI
SEPTEMBER
Varför vill du inte prata?
Vad vill du? Vad fan vill du ha av mig?
Nu vill du att jag ska prata.
-Ja. -Ja, visst.
-Gud i himlen. -Självklart.
Du är kär i Posillipo, inte Costanza.
-Och den där idioten tror dig. -Vad menar du?
Du redigerar inte romaner. Du skriver dem. Du hittar på saker.
Du är en född lögnare. Pappa sa alltid det.
Kom igen, det räcker.
Inget lämnar det här hemmet.
Inte en nål. Inte en strumpa. Inget!
Inget lämnar det här hemmet.
Allt här är mitt och ditt, så är det bara.
Hejdå.
När man är liten verkar allt stort.
När man är stor verkar allt litet.
KAPITEL 4 ENSAMHET
Alla har sin grej.
-Är du arg på mig? -Nej.
Tack och lov.
Hemma är alla alltid arga.
Och de gråter, alla gråter. Ida, mamma…
Till och med pappa grät.
Kvällen han åkte hade han väskan i handen och ögonen fulla av tårar.
Han skrek åt min mamma. Han sa:
"Vem vet om det är mina döttrar eller den där skitstövelns?
Den där sällsynta skitstövelns?"
Han menade din pappa.
-Det är absurt. -Inte direkt.
Din pappa är en skitstövel.
Gråter han också?
Nej, han läser.
De kommer att gifta sig.
Jag måste berätta en sak. Lova att inte berätta för nån.
Jag vet redan att du dejtar Tonino.
Gör du?
Och du är inte arg?
Är du galen?
Tack och lov. Jag var rädd att du skulle vara rasande.
-Rasande över vad? -Jag vet inte.
Du älskade honom och sen inte. Jag hänger inte med.
Jag är glad att ni är tillsammans. Njut.
Ni har min välsignelse.
-Hur var din sommar? -Bra, antar jag.
Mamma är deprimerad för att pappa stack.
Jag fick underkänt.
Jag hörde det.
När de fick reda på det slutade de bråka länge nog
för att enas om att inte låta nån få veta.
Sånt hyckleri.
Jag tror att nästa år blir bättre.
Våra föräldrar kommer att gifta sig.
Ja. Vi anordnar en stor fest.
Bli inte för upprörda, du och Ida.
Mariano kommer ändå alltid att vara er pappa.
Och Andrea min.
Vart ska du?
Hon lämnade mig ensam.
Giannì, jag hör dig.
Ville du inte öppna?
Mamma vill inte att jag gör det när jag är ensam.
Så därför öppnade jag. Kom in.
Hej, Nello.
"Hej, Nello."
Du är en odåga.
-Kom in. -Gillar du att vara en odåga?
-Va? -Ja.
Vill du ha nåt?
Nej, jag drack precis kaffe.
Okej.
-Kan du sänka musiken? -Visst.
-Corrà? -Ja?
Sätt fart.
-Du har ett vackert hem. -Tack.
Det finns en massa böcker.
-Jag gillar att läsa. -Jaså?
-Gör du? -Nej.
Jag läser aldrig klart dem.
Vill du ha en kaka?
Nej, tack. Jag är inte hungrig.
Hur mår dina syskon?
Vilka? De två ärthjärnorna?
Det ordet får mig att skratta.
Min bror är en ärthjärna för att han dejtar din vän Angela,
som är dummare än han.
Jag frågade: "Tonino, har du kysst henne på munnen?"
Han svarade: "Några gånger."
Jag frågade: "Har du rört hennes tuttar eller fitta?"
Han sa: "Nej, jag respekterar henne."
Jag sa: "Då är du en ärthjärna.
Bara en ärthjärna går ut med en tjej han respekterar.
Varför dejta henne om du respekterar henne?"
Om Angela inte var en sån ärthjärna, skulle hon ha sagt:
"Tonino, jag älskar dig. Respektera mig inte, då dumpar jag dig."
Giuliana, min ärthjärna till syster, dejtar Roberto.
-Vet du vem Roberto är? -Ja.
Toninos intellektuella vän.
De blev kära när de var små, och nu dejtar de.
Det är okej, för Guds skull. Det är bra.
Men Giuliana har tappat förståndet.
Hon är en riktig ärthjärna.
Hon säger. "Roberto är den stiligaste, snällaste, mest intelligenta och bästa."
Han är väldigt religiös.
En gång sa Jesus, från korset:
"Roberto, du är alltid här i kyrkan.
Du tror på min Fader mer än jag, och jag är Sonen!"
-Fattar du? -Det är sant.
Vill du se en sak?
Ge mig din hand. Jag låter dig röra den.
Håll i den.
Inte så hårt, det gör ont.
Såja, det är bra.
Du har aldrig rört en tidigare, va?
Sluta, mamma kan komma.
Jag låter henne röra den också. Vad är problemet?
Vill du stoppa den i munnen?
-Är allt bra? -Ja, det räcker.
Jag måste gå, det är sent.
Men vi hade kul, va?
-Får jag träffa dig igen? -Nej, jag måste studera.
Varför det? Du är så smart.
Smart? Jag fick underkänt.
Jag högg en kille i benet med en penna och fick underkänt.
Jag följer dig ut.
Just det!
Jag glömde varför jag kom hit.
-Va? -Herregud.
Tänk dig Vittoria om jag hade glömt. Hon skulle ha blivit galen.
-Vittoria? -Ja.
Vad vill hon?
Inget. Hon skickade mig att hämta armbandet.
-Armbandet? -Ja.
Varför det?
Hon säger att…
Hon säger att du uppför dig illa.
Att du aldrig ringer. Att du försvinner om det inte passar dig.
Att du inte älskar släktingar som du sa.
Hon säger att du är precis som din pappa.
Okej, jag ska prata med henne.
-Nej, ge mig armbandet. -Nej.
Säg: "Giovanna tar med armbandet."
Du är väldigt beslutsam.
Okej, då.
-Vad kan jag säga? -Inget.
Du måste gå.
Gå!
-Jag följer dig ut. -Tack.
Du är så snäll. Var är dörren?
Jag hittar inte vägen.
Hur går det i skolan?
Bra.
Studerar du?
Självklart.
-Hur är dina klasskamrater? -Jag vet inte.
Jag måste fundera.
Du får skratta om du vill.
Du skrämmer mig.
Skrämmer?
Ja.
Din sympati skrämmer mig.
Tack.
Jag pratade med rektorn.
Jag övertygade henne att du hade rätt.
Mobbaren förtjänade en penna i låret, eller hur?
Det var onödigt.
Se det som en läxa.
Du kan få allas uppmärksamhet.
Hon kommer att stå på din sida nu.
Inte på min sida, utan på din.
Ogillar du vad jag gjorde?
Nej, du gjorde bra ifrån dig.
Hon skulle ha dejtat dig om du hade frågat.
Skitstövel.
Vad skulle jag ha gjort?
Skött ditt?
Du stack.
Du har en annan fru, andra döttrar.
Lämna mig och mamma i fred.
Din mamma och jag bryr oss om varandra.
Och du är min enda dotter.
Skitsnack.
Nej, det är sanningen.
Man drar vissa lögner…
…för att skydda dem man älskar.
Där har vi det:
Det ultimata skitsnacket från dem som lever på att ljuga.
Minns du att jag kallade dig Krokett när du var liten?
Krokett…
Vi åker när du är klar. Ska jag köra hem dig?
Förklara en sak.
När du säger "hem", menar du mitt hem eller ditt?
Vilketdera.
Du kan ta dig in i folks huvuden, pappa.
Men när du väl är inne,
och får dem att göra vad du vill, vilket nöje får du ut av det?
Kom igen.
Hälsa din mamma.
Corrado besökte mig häromdagen.
-Vem är Corrado? -Margheritas son.
Vad ville han?
Inget. Jag runkade av honom. Hejdå.
Pappa hälsar.
-Har du ätit? -Ja.
Vad åt du?
Panzerotti, friterad deg och kroketter.
-Du äter alltid samma saker. -Ja.
Han börjar bli äldre. Det är inte bra för honom.
Titta på det här.
En av hans artiklar är på förstasidan av Unity.
"Centrum och förorter –
en instabil balans vid avgrundens rand."
Hon kommer att bli så glad. Sa han inte det?
Vad pratade ni om?
Inget.
Vill du läsa den?
Nej.
Jag förstår inte varför du läste den.
Skäms du inte?
IMORGON
Och det här?
Det är där för din skull.
Jag sorterade böckerna. Jag hittade det i den italienska ordboken.
-Där är faster Vittoria. -Se hur stilig din pappa är.
De ser lyckliga ut.
Vem är kvinnan?
Din farmor.
-Hur var hon? -Hatisk.
Varför?
Hon brydde sig mer om främlingar än sina barn,
eller mig.
Hon bär mitt armband.
Det hade jag inte märkt.
Jag såg det direkt.
Jag ville visa dig din pappa. Du har inte ens tittat på honom.
Jo. Jag tycker inte att han är så stilig.
Han är väldigt stilig.
Men du är för ung
för att förstå skönheten hos en intelligent man.
Han ser ut som faster Vittoria.
Han lämnade mig, inte du.
Han lämnade oss båda.
Jag hatar honom.
Det är mitt jobb.
Eftersom du inte gör det, gör jag det åt dig.
Du är arg. Jag förstår.
Men din pappa är en ärlig man…
…och trogen, på sitt eget sätt.
Costanza har alltid varit hans sanna kärlek.
Så är det förvånande
att han ville ge henne sin mammas armband?
Har det hänt nåt?
Vi ska ha en födelsedagsfest för Ida.
Kom.
Kom igen, Giovanna. Ansträng dig lite.
Ida frågar alltid om dig.
Adriana?
-Vad? -Kan du köra hem min Vespa?
Var försiktig med kopplingen.
-Visst, jag fixar det. -Tack.
Rino.
Angela drömde om dig häromkvällen.
Hon letade efter en sko. Hon kunde inte hitta den.
Sen hittade du den.
Det är inte mitt fel att vi inte ses.
Du har rätt.
Brudgummen, krama bruden. Stå still.
Vänta, Salvato. Jag vill ta en utan kryckan.
Kom igen.
Försiktigt! Är allt bra?
-Ja. -Är du säker? Är allt bra?
-Toppen. Ett leende. -Då var vi här.
Vi tar en till. Och en till.
Din pappa lider. Han är orolig för dig.
Han sover inte. Han är andfådd på natten.
Han saknar dig, liksom Angela och Ida.
Jag saknar er också.
Och jag saknar Mariano.
Det är ingens fel. Vi begår misstag ibland.
Vi sårar varandra oavsiktligt.
Du är vis.
Nej, jag har läst en massa romaner.
Syns det att jag har gråtit?
Nej.
Kan du göra mig en tjänst?
Ja.
Visst.
Ni ljuger alla så mycket.
Perfekt. Ta hand om varandra.
Stå still. En kyss.
Grattis.
-Tack. -Tack.
Titta vem jag tog med.
-Grattis. -Tack.
Tonino är speciell.
Han talar lite och långsamt.
Han säger alltid viktiga saker.
Han hämtar mig på skolan varje dag.
Han är hetare än alla andra.
Häromkvällen åt vi pizza med Giuliana och Roberto, hennes pojkvän.
Jag förstår inte varför Giuliana är så kär i honom.
Han verkar vara en sån normal kille.
Tonino gillar honom också.
Han säger att han är smart, men Tonino är smartare.
Angela, prata inte om Tonino så mycket.
Det kommer att bli rörigt om de får reda på att ni är tillsammans.
-Min mamma kan inte få reda på det. -Mariano, då?
Ännu värre.
Om pappa får veta så…
Din pappa är ingen! Han får inte säga vad jag ska göra.
Angela har rätt, Mariano är vår pappa.
Men vi har bestämt att vi inte är nåns döttrar,
inte ens vår mammas.
Hon är en hora. Hon är din pappas hora.
Jag spottade på ett foto på min pappa. Skulle ni göra det?
Jag skulle spotta på ett på mamma.
Inte jag. Inte på nåt.
-Jag skulle pissa på ett på pappa. -Vi gör det tillsammans.
-Då skriver jag om det? -Vilket betyder?
Jag skriver om att ni pissade på fotot.
En historia?
Ja.
Om du gillar sånt, ska jag berätta vad jag gjorde.
Vad har du gjort?
Jag är en större hora än er mamma.
Har du en pojkvän?
Man behöver ingen för att vara en hora.
Horor gör det med slumpmässiga killar.
Är det vad du gör?
Killar öppnar byxorna och vill att jag håller i den.
Äcklar det dig inte?
Jo. Det luktar som en offentlig toalett.
Men kyssar är mysiga.
Pojkar blir uttråkade av kyssar.
Tonino kysser mig hela tiden.
Han kysser dig, och sen? Vad mer?
Han respekterar mig.
Vad gör man med en pojke som respekterar en?
Det betyder att han älskar mig! Det kanske inte är nån som älskar dig!
Och du fick underkänt.
Är det sant?
-Ja. Än sen? -Vi kommer inte att berätta för nån.
Snälla, vakna upp.
Endast subbor som ni studerar, respekteras och klarar sina prov.
Jag blir inte respekterad, jag studerar inte, och jag är en hora.
…tre, fyra… Grattis!
-Grattis! -Tack.
Hurra!
Jag är stor nu, dra åt helvete.
Ida, språket.
Varför är inte Mariano här?
Giovanna, snälla. Var inte oförskämd.
Vad sa jag för dumt?
Du vet vad jag menar.
Ursäkta, jag ska gå på toa.
Grattis, gumman.
-Varför har du mammas armband? -Hon gav mig det.
Varför gav du henne det? Jag ville ha det!
Jag ville ha det.
-Ge tillbaka armbandet. -Inte en chans.
Det är Giovannas armband. Jag gav henne det.
Varför gav du henne det?
-För att hon är en duktig, flitig tjej. -Skippa skitsnacket.
Duktig? Flitig? Jag högg nån i låret och fick underkänt!
Ge armbandet till Costanza.
Det var min farmors. Jag vägrar ge det till en främling.
Jag vet vem armbandet tillhörde. Ge tillbaka det.
Du har gjort mig förbannad.
Armbandet är Giovannas.
Inte ett ord till om det.
Grattis, älskling.
Du ska få en tårtbit till din mamma.
Okej.
Var du rädd?
För att jag inte verkar vara samma person?
Du kanske har rätt.
Kan du stanna en stund?
Jag älskar dig.
Jag älskar dig, precis som jag älskar din mamma.
Jag älskar dig.
Är det inte löjligt att den här smärtan betyder att du älskar oss?
Kan du inte förstå?
Försök åtminstone…
…visa medkänsla och se hur jag lider.
Nej, jag kan inte visa medkänsla.
Jag har alltid trott att du var en stor man.
Ge mig lite tid att anpassa mig till vad du verkligen är.
Jag är ledsen om du är upprörd.
Du förstår inte ett skit.
Jag är inte upprörd.
Jag mår toppen.
Fattar du?
Du och din mamma tvingade mig
att ljuga för att inte såra er.
Jag älskade din mamma.
Sen blev jag kär i en annan kvinna.
Jag blev kär i Costanza. Jag skäms inte för det.
Jag tog vad jag ville ha.
Ursäkta, varför skickade du flöjter?
Jag är inte så förtjust i dem.
Har ni några andra glas?
Tack.
-Vad sa du? -Inget.
De klantar sig alltid med glasen.
Säg mig en sak…
Stör inte den där morgonrocken dig?
Jo.
Vill du prata om lögner?
Din mamma tåflörtade under bordet.
Men hon gick inte hela vägen.
Hon var inte modig nog att välja. Men jag valde.
För att jag är passionerad.
Nu kan jag berätta sanningen.
Jag älskar dig mer än livet självt.
Men du och din mamma måste sluta vara jobbiga.
Vem sa att jag måste lämna dig?
Jag skulle hellre dö än att känna denna smärta
Jag dör, dör, dör
Mitt hjärtas andetag Du är min kärlek
Jag dör, dör, dör
Mitt hjärtas andetag Du är min kärlek
Vem sa det, min älskade?
Mitt hjärta går sönder, lite i taget
Jag dör, dör, dör
Mitt hjärtas andetag Du är min kärlek
Jag dör, dör, dör
Mitt hjärtas andetag Du är min kärlek
Första gången jag älskade var med dig
Och du otacksamme, du glömmer mig
Vi blir sams, min älskade Min själs andetag…
-Mamma? -Ja?
Mamma, du…
Vad?
Inget.
Jag älskar dig.
Du har lärt dig väl.
Tack.
Sminkar sig dina vänner så här inför en skolresa?
Du anar inte.
-Hur kommer ni till Caserta? -Med tåg.
Ska några lärare åka med?
Nej, det var nåt vi organiserade.
-Okej. Kom inte hem sent. -Nej.
Hej.
Nej, sötnos. Sitt bredvid mig.
Jag sitter här, tack.
Är du döv? Sitt här, sa jag.
Och lämna Rosario ensam i fram? Är han vår chaufför?
Chaufför? Du tillhör mig. Sitt med mig.
"Tillhör mig", som fan heller. Du är en klenis.
Jag sitter var jag vill.
Ärthjärna.
Latinsk älskare.
Är det din bil?
Ja.
-Så du är rik? -Ja.
Ska vi åka till Parco della Rimembranza senare?
Vi åker vart du vill.
Men du ska göra som jag säger.
Corrà, lugna ner dig lite.
Giannina är en kvinna. Hon gör vad hon vill, eller hur?
Får jag lägga handen på växelspaken?
Visst.
-Kan du lära mig? -Självklart.
Ta av dig halsduken. Dra den åt sidan, kom igen.
Nej.
-Öppna lite. Visa oss. -Sluta.
Giannì.
Ser ni inte hur äcklad ni gör mig?
Hur äcklad jag gör mig själv?
Gå. Vi väntar på dig här.
-Lite längre fram, vid kurvan. -Okej.
Men säg inte att du kom hit med oss.
Skynda dig, tack. Kom igen.
-Hej, Vittoria. -Hej.
Vill du ha en rostad kastanj?
Tack. Tack så mycket.
Är din mamma fortfarande på sjukhuset?
Ja, jag ska besöka henne idag.
Ge henne en puss.
Tack.
Jag hade fel.
Du har inte mitt blod.
Du är en främling.
Ge mig mitt armband.
Du förtjänar det inte.
Jag trodde att det var mitt.
Men sen insåg jag
att det är ditt.
Här.
Jag gav det till dig.
Att du älskar mig räcker.
Kom igen, vi blir sena.
-Vart? -Till kyrkan.
Robert ska prata idag.
Vi ska äta hos Margherita efteråt. Kom.
-Jag vill inte störa. -Håll käften. Ge mig din hand.
Vad? Är allt bra?
Fin dag, va?
Kom du med Corrado och den andra skitstöveln?
-Nej. -Inte?
Jävla idioter!
Nu får ni med mig att göra!
Åk inte! Skitstövel!
Kräk!
För helvete.
Du är en lögnare, eller hur?
Ja.
Sak samma.
Alla ljuger ibland.
Det är ingen stor grej. Det förtjänar inte dödsstraff.
-Vill du lyssna på Roberto? -Ja.
Okej.
Vilken hemsk röra.
Jag var rädd för Vittoria och hennes förakt.
Jag avskydde Corrado och Rosario.
Jag stod inte ens ut med mig själv. Jag var utmattad.
-Är du redo? -Ja.
-Ska vi gå in? -Jag kommer strax.
Jag måste prata med Giovanna.
Okej.
Men sen satte sig Roberto, ja han, nära mig och pratade lugnt.
Med mig, som om jag betydde nåt för honom.
Får jag läsa?
Samvetskval.
Det är ett mäktigt ord.
Det betyder smärta, ånger.
Vi måste radera den dåliga betydelsen,
att vi förknippar det med skrytsamhet, en skenhelig attityd, en lögn…
Samvetskval är som en nål som leder tråden,
genom vår existens glesa väv.
Det är en extrem form av övervakning över oss själva.
Det är som en kniv som måste såra vårt samvete
för att det inte ska somna.
Gå, kom igen.
Förlåt, de väntar på er.
Kommer du, Giovà?
Kan jag få er uppmärksamhet?
Kyrkans gäst idag är Roberto Matese.
Han är en ung kille som vill prata med oss.
Han är duktig med ord. Han kan öppna våra hjärtan.
Jag blev rädd.
För första gången i mitt liv tänkte jag på att vilja älska med nån.
Idag vill jag prata om samvetskval.
Föreställ er en nål som leder en tråd genom väven på ett plagg.
Giannì.
Det plagget är vår själ.
Och tråden…
Hej! Kom igen, hoppa in!
-Vad gör du här ensam? -Följ med oss!
Helvete!
BASERAD PÅ ROMANEN AV SAMMA NAMN AV ELENA FERRANTE
När man är liten verkar allt stort.
När man är stor verkar allt litet.
Alla har sin grej.
Ingen vet.
Alla har sin grej.
Ingen vet.
Alla har sin grej.
Ingen vet.
Undertexter: Josephine Roos Henriksson