‫- סדרה של NETFLIX -‬
‫מה קרה, ילדה?‬
‫זה לא הוגן.‬
‫פגשתי מישהו שנראה לי סוף סוף אמיתי.‬
‫שלא זלזל בי.‬
‫הוא לא התייחס אליי כאל ילדה שצריך להוביל.‬ ‫כאל חפץ שצריך לעצב.‬
‫עכשיו אתה אומר שהוא לא יחזור.‬
‫מה אעשה?‬
‫אני מרגישה מכוערת.‬
‫עם אישיות מכוערת.‬
‫אבל הייתי רוצה שיאהבו אותי.‬
‫היי, ג'אני.‬ ‫-היי, קורא.‬
‫רוצה לבוא לסיבוב?‬
‫תרגיע, קורא.‬
‫את עסוקה?‬
‫כשאתה קטן, הכול נראה גדול.‬
‫כשאתה גדל, הכול נראה קטן.‬
‫- פרק 5‬ ‫אהבה -‬
‫כל אחד לעצמו.‬
‫ואז הוא הסתכל עליי ואמר,‬
‫"אתה נראה כמו דג מבושל."‬
‫איש לא יודע.‬
‫הייתי אומרת יותר כמו דג בשומן.‬
‫זה שמנוני. זה נראה מלוכלך.‬ ‫הוא עשה עבודה איומה.‬
‫מי סיפר אותך?‬ ‫-לינו, כרגיל.‬
‫כמובן. זה מסביר המון.‬
‫היי, אבא.‬ ‫-היי, ג'ובה.‬
‫הכול בסדר?‬
‫כן.‬
‫אין לך שום כבוד עצמי?‬
‫הוא לא מגעיל אותך?‬
‫אל תכניסי לך רעיונות לראש.‬ ‫רק הכנתי לו קפה.‬
‫אני עדיין נגעלת.‬ ‫-טוב לדעת. תודה רבה לשתיכן.‬
‫מדי פעם אני שוכחת שאני שונאת אותו.‬
‫כל עוד אתם מאושרים. אני הולכת.‬
‫לאן? בדיוק הגעת הביתה.‬ ‫-היי. רגע. ג'ובה.‬
‫קצר, אה?‬ ‫-מה?‬
‫השיער שלי.‬
‫סליחה, לא מזיז לי השיער שלך.‬
‫אני מזדקן.‬
‫אתה נראה לי צעיר יותר.‬
‫כשהייתי קטנה, נראית מבוגר יותר.‬
‫כאב לא גורם לך להיראות צעיר יותר.‬
‫אולי לא כואב לך מספיק.‬
‫ג'ובנה, רדי ממנו, בבקשה.‬
‫אני רוצה לקרוא את הבשורות.‬
‫עכשיו את ממש מנסה לעצבן אותו.‬
‫למה?‬
‫בחור דיבר איתי על זה באופן שסיקרן אותי.‬
‫ואת מאוהבת.‬
‫לא, אני רוצה להיות ידידה שלו.‬
‫מה שמו?‬
‫רוברטו מאטיסה.‬
‫רוברטו מאטיסה?‬
‫יש אידאולוג צעיר עם רקע נוצרי בשם הזה.‬
‫אז זה הוא.‬
‫ופגשת אותו בפסקונה?‬
‫כן, הוא משם, אבל הוא עבר למילאנו עכשיו.‬
‫ויטוריה הכירה בינינו.‬
‫אני מרוצה.‬
‫כן.‬
‫יש אנשים ששווה להכיר טוב יותר.‬
‫באשר לבשורות,‬
‫תזכרי, זה משהו שלומדים.‬
‫הבנת? זה לא רק משהו שקוראים.‬
‫אראה לך משהו.‬
‫- הבשורות -‬
‫הנה זה.‬
‫אם תקראי את זה בלי ביקורת, זה ילהיב אותך.‬
‫זה מלא באי-צדק.‬
‫תודה.‬
‫ג'ובה. איך מאטיסה הזה?‬
‫הוא מסתכל לאנשים בעיניים.‬
‫ביי.‬ ‫-ביי-ביי.‬
‫היי, נלו.‬
‫אני הולך עכשיו.‬
‫אלווה אותך.‬ ‫-לא. ביי.‬
‫- "מרכז העיר והפרברים" -‬
‫- קוביית הזהב‬ ‫13 באוקטובר, 1996 ב-21:00 -‬
‫רגע, אני אתפוס אותך!‬
‫לא, טונינו!‬
‫אני לא רוצה להיות לידך!‬
‫ג'ובה, אני צריכה טובה.‬ ‫-דברי.‬
‫קחי בחזרה את טונינו.‬ ‫-מתי הוא היה שלי?‬
‫קחי אותו. אני לא רוצה אותו עוד.‬
‫לא, תודה. תשאירי אותו אצלך.‬
‫לקחתי אותו כי חשבתי שאת מחבבת אותו.‬ ‫-מה?‬
‫ג'ובה, מאז שהיינו קטנות,‬ ‫כל מה שאת אהבת הייתי חייבת לאהוב.‬
‫אבל את בת 16 עכשיו.‬
‫הגיע הזמן שתחליטי בעצמך מה את אוהבת.‬
‫וטונינו נראה כמו בחור טוב.‬
‫מישהו שאפשר להגיע איתו לאנשהו.‬
‫טונינו חסר תועלת.‬
‫את מגזימה.‬ ‫-אני לא.‬
‫כשאנחנו יחד, יש לו בליטה במכנסיים.‬
‫אני מרגישה את זה ואני אוהבת את זה,‬ ‫אז אני מתקרבת.‬
‫ומה הוא עושה?‬ ‫הוא מתרחק ואומר, "לא! אני מכבד אותך!"‬
‫הוא חסר עמוד שדרה.‬
‫כשאנחנו יוצאים יחד, אני תמיד עם ג'וליאנה.‬
‫לפחות אני יכולה לצחוק איתה!‬ ‫אחרת זה יהיה כל כך משעמם.‬
‫היא אומרת שאת מדהימה.‬ ‫-אני?‬
‫כן. ואני כל כך גאה.‬
‫למעשה, רוברטו אומר את זה.‬ ‫ברור שהיא מסכימה.‬
‫קדימה. רוברטו מגיע.‬
‫רוברטו פה, רוברטו שם. אתה מאוהב בו?‬
‫את רואה, ג'ובה?‬
‫אני מנסה להיות רציני, ואני מקבל רק חשד.‬
‫האמת שאני חשדנית מאוד.‬ ‫-רואה?‬
‫אני הולכת לקנות שתייה.‬
‫זה היה דובלין מהילדות.‬
‫זו הייתה צללית.‬
‫רזה ומטורפת.‬
‫זו הייתה דמות מבולגנת, אורבת.‬
‫בפינות הבתים, עם רדת הלילה.‬
‫"אני מסתובבת שוב ושוב ונאנחת‬
‫"אני מבלה לילות שלמים כשאני ערה‬
‫"אני מעריצה את היופי שלך‬
‫"ולראות את כל הלילה עובר עד עלות השחר‬
‫"עכשיו בגללך‬
‫"אני כבר לא ישנה‬
‫"ללבי הכואב כבר אין עוד שלווה…"‬
‫בכל אופן, טונינו, אני לא חושבת‬ ‫שזה שגוי להעריץ מישהו, להפך.‬
‫האחרים לא מבינים את רוברטו, אבל אני כן.‬
‫כשהוא בסביבה,‬
‫הוא גורם לך להרגיש חשוב.‬
‫אז הוא כמו אוצר.‬ ‫-כן.‬
‫שצריך להגן עליו.‬
‫אתה מרגיש מובן?‬
‫דבר אחד בטוח. לא אתן שיכלאו אותי בכלוב.‬
‫אני כבר לא יכולה למדוד מרחקים.‬ ‫אני מתנגשת בדברים.‬
‫האם אני היחידה שמאבדת את הראייה?‬
‫האם הייתי אמיתית יותר‬ ‫כשראיתי הכול בבהירות,‬
‫או עכשיו…‬
‫כשהרגשות החזקים והעבותים ביותר שלי,‬
‫שנאה, אהבה…‬
‫מסנוורים אותי?‬
‫המילים שלך היו יפהפיות. כל הכבוד.‬
‫היי.‬
‫הנה אנחנו.‬
‫את נראית טוב.‬
‫מה המצב?‬
‫קוסטה, שבי.‬
‫רציתי להתקשר אלייך כבר זמן מה,‬ ‫אבל לא הצלחתי לאזור את האומץ.‬
‫רציתי לדבר, להסביר.‬ ‫-להסביר?‬
‫עכשיו היא רוצה להסביר. להסביר מה?‬
‫אני כבר לא מבינה כלום.‬
‫אולי את רוצה לבכות.‬
‫יש לך מזל.‬
‫ברור שלא בכית מספיק.‬
‫לי נגמרו הדמעות.‬
‫נלה, אל תהיי מרושעת.‬ ‫את יודעת שאני אוהבת אותך.‬
‫כולם בעיר הזאת מדברים‬ ‫על כמה הם אוהבים זה את זה.‬
‫זה שקר. ואפילו לא שקר מוצלח.‬
‫את צודקת.‬
‫אנחנו עורמים שקר על גבי שקר,‬
‫ואנחנו חושבים‬ ‫שאם כולם יתערבבו בערימה גדולה,‬
‫הם יהפכו לאמת.‬
‫רק כי בסוף אנחנו מאמינים בהם.‬
‫עשיתי מה שהתחשק לי לעשות.‬ ‫לא עשיתי את זה נגדך.‬
‫עשית מה שהתחשק לך לעשות?‬
‫הלכת על האינסטינקט שלך?‬
‫כן.‬
‫כמו חיה.‬
‫אז תעני לי על זה, כי אני מבולבלת עכשיו.‬
‫את אישה או חיה?‬
‫אני מתגעגעת אלייך.‬
‫לארוחות הערב שלנו.‬
‫למה שלא תבואי לבקר אותי בפוזיליפו?‬
‫בחור הזה שאת קוראת לו בית,‬ ‫מעל לביוב שאת קוראת לו חוף?‬
‫כף רגלי לעולם לא תדרוך שם שוב.‬
‫היי, קוסטה.‬
‫היי, נלה.‬
‫בבקשה.‬
‫אנחנו עדיין צוות נחמד, נכון?‬
‫בואו נרים כוסית, קדימה.‬
‫לחיי כל שונאינו.‬
‫ממש לא נראה לי.‬
‫לחיי ארבעתנו.‬
‫לחיי זה שאנחנו שוב כאן.‬
‫כולם ביחד.‬
‫לחיים.‬
‫בחיי, היין הזה תמיד מגעיל.‬
‫שיהיה.‬
‫- השמש של העתיד -‬
‫"הרוח נושבת‬ ‫והסערה משתוללת‬
‫"הנעליים שלנו בלויות‬ ‫אבל אנחנו חייבים ללכת‬
‫"לכבוש את המעיין האדום‬
‫"במקום שבו זורחת השמש של העתיד‬
‫"לכבוש את המעיין האדום‬
‫"במקום שבו זורחת השמש של העתיד‬
‫"כל מחוז הוא מולדת למורד‬
‫"כל אישה נאנחת בשבילו‬
‫"הכוכבים מנחים אותו במהלך הלילה‬
‫"חזקים הם לבו וזרועו‬ ‫כשהם פוגעים‬
‫"הכוכבים מנחים אותו במהלך הלילה‬
‫"חזקים הם לבו וזרועו‬ ‫כשהם פוגעים‬
‫"אם נמות מוות אכזרי‬
‫"הפרטיזן ייקום נקמה קשה‬
‫"גורל קשה נחתם כעת‬
‫"לפשיסט הבוגד השפל‬
‫"גורל קשה נחתם כעת‬
‫"לפשיסט הבוגד השפל‬
‫"הרוח נעצרת‬ ‫והסערה נרגעת‬
‫"הפרטיזן הגאה חוזר הביתה‬
‫"הדגל האדום שלו מתנופף ברוח‬
‫"סוף סוף אנחנו מנצחים וחופשיים‬
‫"הדגל האדום שלו מתנופף ברוח‬
‫"סוף סוף אנחנו מנצחים וחופשיים"‬
‫לא מדובר רק בפרברים.‬
‫כל האנרגיה האקספרסיבית של המדינה‬
‫מגיעה מבחוץ, מהפרובינציות.‬
‫קרלו לוי, איטלו קאלווינו, פאזוליני…‬
‫טוליאטי, ברלינגר, אינגראו.‬
‫האמת, אפילו ישוע המשיח היה מהפרובינציה.‬
‫אתן כל כך גרוטסקיות שאתן כמעט יפהפיות.‬
‫אז אתה אומר לנו‬
‫שההקבלה היא לא רק בין מרכז העיר לפרברים,‬ ‫אלא גם בין מרכז העיר והפרובינציות?‬
‫אני אומר שיש מרכז עיר‬ ‫שבו כולם חושבים שיש כוח, רעיונות.‬
‫אבל אף אחד לא רוצה להודות שכל זה קיים‬
‫הודות לאנרגיה שמגיעה מבחוץ.‬
‫מהלחץ של הפרברים שמביאים נקודת מבט רעננה.‬
‫שינוי.‬ ‫-כן.‬
‫לישוע יש נקודת מבט רעננה.‬
‫כוח אתי של מישהו שהוא לא סתם לא אנוכי,‬
‫אבל גם מביא אנרגיה חדשה.‬
‫המטרה היא לכפות קשר‬ ‫בין מי שנמצא בפנים למי שנמצא בחוץ.‬
‫כי זה עיקר הכול.‬
‫לא רק הקשיים של הפרברים,‬ ‫אלא גם פוטנציאל החדשנות של התמימות.‬
‫אני מפסקונה,‬ ‫אני לא בטוח שאתם יודעים את זה.‬
‫המקום שבו הניסיון לצאת ממנו‬ ‫הוא החלק הקשה ביותר.‬
‫אבל אתה תמיד נושא אותו איתך, לאן שלא תלך.‬
‫אני חושב שאנחנו לא צריכים להתמקד יותר מדי‬
‫באנרגיה החדשה של הפרברים,‬
‫אלא בבעיות של העניים.‬
‫כלומר, אם יש נקודת הסכמה‬
‫בין קומוניסט טוב, כפי שאפשר לקרוא לו היום,‬
‫ובין קתולי טוב, זו באמת…‬
‫היכולת לדאוג לנזקקים.‬
‫אני חושב שזו יכולה להיות‬ ‫נקודת הסכמה טובה בינינו.‬
‫אנחנו צריכים להציע פתרונות.‬
‫למשל,‬
‫יש לי שאלה, מאטיסה היקר.‬
‫כשישוע העיף את הסוחרים מהמקדש,‬
‫הוא רק התעצבן, או שהייתה לו תוכנית?‬
‫מקובל לפנות אלינו, הקתולים, בחופזה.‬
‫כמו לומר,‬
‫"אם יש אלוהים,‬ ‫למה הוא לא פותר את בעיות העולם?"‬
‫טוב, זו באמת השאלה.‬
‫יש פתגם רוסי.‬
‫"אלוהים יודע את האמת,‬ ‫אבל הוא לא מספר אותה מיד."‬
‫זה ההבדל בין קתולים לבין לא-מאמינים.‬
‫לנו הקתולים יש תוכנית ארוכת טווח.‬
‫ואם קוראים את הבשורות ללא ביקורת,‬ ‫התוכנית הזאת מתבהרת.‬
‫כל הכבוד.‬
‫תודה.‬
‫כל הכבוד, רוברטו.‬ ‫-הדבר הנכון, לא? היי.‬
‫היית נהדר.‬
‫יכולת לשמוע אותי?‬ ‫-כל מילה. היית נהדר.‬
‫גם אני קראתי את הבשורות.‬
‫את כל ארבעתן.‬
‫ומה את חושבת?‬ ‫-הן לא מסתדרות.‬
‫היא חושבת כמו אבא שלה.‬
‫מה זאת אומרת? תגידי לי.‬
‫ישוע הוא בנו של אלוהים,‬ ‫אבל עושה ניסים חסרי תועלת. הוא נבגד ונצלב.‬
‫ולא רק זה.‬ ‫הוא מבקש מאביו להציל אותו מהצלב,‬
‫אבל הוא לא עושה דבר כדי להקל על סבלו.‬
‫זה נכון.‬ ‫-למה הוא לא היה יכול לתפוס את מקומו?‬
‫לפי הבשורות, אלוהים בורא עולם שלא עובד,‬
‫ואז מטיל את האחריות לכישלון הזה על בנו.‬
‫למה?‬
‫אלוהים לא קל.‬
‫הוא צריך להיות קל אם הוא רוצה שאבין.‬
‫את אוהבת שירה?‬ ‫-כן.‬
‫קראת שירה?‬ ‫-לפעמים.‬
‫שירה מורכבת ממילים.‬ ‫בדיוק כמו השיחה שאנחנו מנהלים.‬
‫אם משורר ייקח את מילותינו השטחיות‬ ‫וישחרר אותן מהשיחה שלנו,‬
‫הן ישחררו מחוסר הרלוונטיות שלהן‬ ‫אנרגיה בלתי צפויה.‬
‫אלוהים מתבטא באותו אופן.‬
‫אלוהים הוא לא המשורר.‬
‫הוא פשוט אדם, כמונו, שיודע לכתוב שירה.‬
‫אבל הידיעה איך לכתוב שירה‬ ‫פותחת את העיניים, מפתיעה אותך.‬
‫אם הוא מיומן, כן.‬ ‫-היא תזעזע אותך, תדהים אותך.‬
‫למה שאאמין בזעזוע?‬
‫בחייכם, בפעם אחרת.‬ ‫-למען הרוח הדתית.‬
‫מהי הרוח הדתית?‬
‫תחשבי על חקירה במותחן פשע.‬
‫רק שהתעלומה נותרת תעלומה.‬
‫זאת הרוח הדתית.‬
‫דחיפה קדימה. תמיד קדימה,‬ ‫עד שמה שנותר ייחשף.‬
‫אני לא שומעת אותך.‬
‫אל תבזבזי הכול, ג'ובה. תני לזה זמן.‬
‫הבשורות אומרות הרבה יותר ממה שקראת.‬
‫רוברטו, אני חושבת שאתה צריך ללכת.‬ ‫כבר מאוחר. קדימה.‬
‫יקירתי.‬
‫היית מדהימה.‬
‫גאון אמיתי. כל הכבוד.‬
‫נהדר. ברצינות.‬
‫תודה.‬
‫"אם ברצוננו שהמצב יישאר כפי שהוא,‬ ‫הוא יצטרך להשתנות."‬
‫יופי. בואו נלך.‬ ‫כבר מאוחר. יש לכן בית ספר מחר.‬
‫נירדם עם "הברדלס".‬
‫הוא שם את "הברדלס" כדי להירדם מולו.‬
‫נלך גם אנחנו.‬
‫שמעת מה אמרתי?‬ ‫-היית נהדרת.‬
‫אמרתי לך. הייתי כל כך גאה, אני נשבעת.‬
‫היית נהדרת.‬
‫אני מבינה.‬
‫רגע.‬
‫את מכניסה המון כוח במילים.‬
‫ואתה מכניס אפילו יותר כוח.‬
‫נתראה בקרוב?‬
‫הוא חייב לזוז,‬ ‫אחרת יפספס את הרכבת למילאנו.‬
‫ביי, אנג'לה, טונינו.‬ ‫-ג'וליאנה, אולי תזדרזי?‬
‫קדימה.‬ ‫-ביי.‬
‫קדימה, נשיקה ותזיזו את התחת שלכם.‬ ‫-ביי.‬
‫ביי, יקירי.‬ ‫-ביי.‬
‫תביאי את ג'ובנה כשתבואי למילאנו.‬
‫בסדר.‬
‫הממת אותו.‬
‫אבל ג'וליאנה המסכנה.‬ ‫-למה?‬
‫אפשר לראות שהיא משועממת.‬ ‫היא מזייפת כדי להיאחז במקומה.‬
‫ביי, ויטוריה. ביי, אימא.‬ ‫-ביי.‬
‫מה את עושה?‬ ‫-כלבה ערמומית שכמוך.‬
‫ואת מתנהגת כאילו את חברה שלה.‬
‫ויטו, על מה את מדברת?‬ ‫-די כבר.‬
‫למה את נכנסת בין ג'וליאנה והגבר שלה?‬ ‫את זונה?‬
‫תשתקי, ויטו!‬ ‫-בבקשה.‬
‫אני לא נכנסת ביניהם.‬ ‫-ממש!‬
‫אימא, בבקשה תשתיקי אותה.‬ ‫-בבקשה, תירגעי.‬
‫לכי תמצאי מישהו משלך!‬
‫את השווצת,‬
‫התהדרת בנוצות שלך כמו טווס,‬
‫והשתמשת בהמון מילים יפות.‬
‫והטיפש הזה הקשיב לך ונדהם.‬
‫התעמת איתו ועכשיו הוא מחבב אותך.‬
‫רוברטו כבר גר במילאנו.‬
‫זה קשה גם ככה בלי שתתערבי!‬
‫זה נכון, רוברטו רחוק.‬ ‫אבל האהבה שלהם נקייה.‬
‫את מתחזה.‬
‫ג'אני, את לא יודעת כלום.‬
‫אהבה היא לא נקייה. היא מלוכלכת.‬
‫כמו החלונות בשירותים.‬
‫תיזהרי, ג'וליה. את בחורה פשוטה.‬
‫והיא זאב בעור כבש.‬
‫מספיק עם זה.‬
‫נלך, לפני שאסטור לה.‬
‫ויטו!‬
‫בסדר.‬ ‫-אל תרוצי, אחרת ניפול במדרגות.‬
‫קדימה. "סליחה על העיכוב"‬ ‫עומד להתחיל. בואו לפחות נצחק.‬
‫הזונה הקטנה הזאת צריכה ללמוד להתנהג!‬
‫קדימה.‬
‫"אימא, זונה, או עותק רע של גבר‬
‫"זאת אישה באזור הזה של העולם‬
‫"היא נועדה לזה‬ ‫מאז שנולדה‬
‫"אם לבבם של אחרים הוא זה שמחליט‬ ‫גורלה נחרץ‬
‫"אימא, זונה, או עותק רע של גבר‬
‫"היא רצתה יותר‬ ‫מהאזור הזה של העולם‬
‫"להיות מוערכת לא רק‬ ‫בזכות הבנים שילדה‬
‫"בזכות הגוף היפה הזה‬
‫"או בגלל המכות שנתתי‬
‫"רק מפני שנולדתי אישה‬
‫"מעולם לא נעלתי את לבי‬
‫"רק מפני שנולדתי אישה‬
‫"רק מפני שאני אישה‬
‫"אל תשכחי, אל תשכחי‬
‫"אל תשכחי, כי החיים חולפים‬
‫"לעולם אל תשכחי את עצמך"‬
‫זוז מהדרך!‬ ‫-היי!‬
‫אתה מוכן לזוז מהדרך? מה?‬
‫זוז או שאדרוס אותך.‬
‫היי, שיער מנופח! שמת שמפו?‬
‫היי, ג'אני! גם את פה בחור הזה?‬
‫מה אתם עושים כאן?‬
‫כן. האמת שבאנו להפריע את הסדר.‬
‫רוברטו כבר דיבר.‬ ‫-לעזאזל!‬
‫רוזריו, פספסנו אותו. אמרתי לך למהר.‬
‫ג'אני, את חושבת שאת טובה מאיתנו?‬ ‫את לא יודעת מי אנחנו?‬
‫אני מתה מפחד, קורא!‬
‫אל תתחכמי. רוזריו מאוהב בך.‬
‫רוזריו יכול לדבר בשם עצמו,‬ ‫או שהוא זקוק למתווך?‬
‫הוא לא נראה כזה, אבל הוא ביישן.‬ ‫עמדת על שלך, ועכשיו הוא אוהב אותך.‬
‫הוא לא מפסיק לדבר על הציצים שלך.‬
‫אני מחבבת מישהו אחר.‬ ‫-מי?‬
‫אני לא יכולה לספר.‬
‫אז את זונה.‬
‫אם אני רוצה, כן.‬
‫שכח מזה, רוזריו. ניסע.‬ ‫המקום הזה מלא בקומוניסטים.‬
‫באמת.‬ ‫-למה שלא תיסעו?‬
‫למה שלא ניסע יחד?‬ ‫-בדיוק מה שרציתי!‬
‫ג'אני, אני ממש מחבב אותך. באמת.‬
‫כלומר, אני מאוהב.‬
‫אפילו לפסלים בארמון קזרטה‬ ‫אין ציצים כמו שלך!‬
‫ולך יש שיניים כמו לבונה.‬
‫אבל יש כמה בנות שמשתרכות אחריי.‬ ‫-אז לך לנשק אחת מהן.‬
‫אל תהיי מרושעת. זה לא הוגן. חכי רגע.‬
‫הנה ג'וליאנה.‬
‫תשאלי אותה על הבית הנפלא שלי עם נוף לים.‬
‫רוזריו, נמאס לי.‬ ‫-בחייך!‬
‫את מאוהבת ברוברטו מאטיסה?‬
‫השתגעת?‬
‫תשכחי ממנה. דברי איתי.‬
‫רוצה שאביא אותו לפה?‬ ‫-תעשה את זה?‬
‫רק תגידי.‬ ‫-והוא יבוא?‬
‫לא באופן ספונטני, אבל אשכנע אותו.‬
‫רוזריו, אתה מגוחך.‬
‫רוברטו לעולם לא יעשה משהו שהוא לא רוצה.‬
‫זה תלוי בכמות הכוח שנעשה בה שימוש.‬
‫ג'וליאנה.‬ ‫-קדימה.‬
‫אל תדברי עם הטיפש הזה.‬
‫אני לא. הוא זה שמדבר איתי.‬
‫באמת היית איתו?‬
‫מגיע זמן שבו את רוצה פשוט להיפטר מזה.‬
‫הוא מפחיד אותי.‬ ‫-מי, רוזריו סרג'נטה?‬
‫אל תפחדי, תאמיני לי. הוא ח"ד.‬
‫מה זה ח"ד?‬ ‫-חתיכת דביל.‬
‫אל תתייחסי לוויטוריה.‬
‫היא אומרת רק שטויות.‬
‫ויטוריה אומרת דברים מרושעים,‬ ‫אבל לא שטויות.‬
‫ואת יודעת לדבר, אבל לפעמים את צריכה לשתוק.‬
‫אבל…‬ ‫-תשתקי.‬
‫חכי.‬
‫טונינו, לא!‬
‫חמודה.‬ ‫-היי, חמודה!‬
‫- קולנוע ים תיכוני -‬
‫קדימה.‬ ‫-אני אביא את זה.‬
‫הנה.‬ ‫-תודה.‬
‫בבקשה.‬ ‫-שניכנס?‬
‫בואי, אנג'לה.‬
‫מאסימו טרואיזי הוא השחקן האהוב עליי.‬
‫ראית את הבחורה הזאת?‬
‫ערב טוב.‬
‫היי, חמודות. למה שלא תשבו איתנו?‬
‫נראה לכן סרט טוב.‬
‫מה? אתן מתכוונות לצחוק? בואו הנה.‬
‫בואו לצחוק על הזין הזה.‬
‫איזה שיער מקסים. הוא כמו משי.‬
‫הם מטרידים אותנו. אתה מוכן לעשות משהו?‬
‫אנג'לה, תעזבי את זה.‬
‫בואו נעבור קדימה.‬ ‫אי אפשר לראות מכאן. בואי, אנג'לה.‬
‫טונינו, נמאס לי. סיימנו.‬
‫ילדה טובה, תזרקי את האידיוט. בואי.‬
‫- מאורו ברארדי‬ ‫מציג -‬
‫- סרט של מאסימו טרואיזי -‬
‫- סליחה על העיכוב -‬
‫קדימה, נלך.‬
‫היי.‬ ‫-תשתקו!‬
‫היי, זוזו. תעשו מקום.‬
‫זוזו.‬ ‫-זוזו מהדרך המזוינת.‬
‫הנה אנחנו. התגעגעתן אלינו?‬
‫המניאק הזה אומר לכן מה לעשות?‬ ‫אנחנו רוצים לצפות בסרט איתכן.‬
‫שמעת? הוא קרא לך מניאק.‬ ‫-מניאק.‬
‫טונינו, שמעת את זה?‬
‫תתעורר, טונינו!‬
‫בואו נוציא אותו מפה עכשיו!‬
‫אידיוטים מזוינים.‬
‫עשיתם ממני צחוק עכשיו!‬ ‫אתם רק שלושה שמוקים!‬
‫אנחנו ממש מפחדים!‬ ‫אתה מוציא את זה על בנות.‬
‫היי! אני אהרוג אותך!‬
‫תפסיק! תירגע!‬
‫היי!‬ ‫-קדימה! לכו!‬
‫טונינו, תפסיק!‬
‫די! תפסיק!‬
‫מספיק.‬ ‫-תפסיק, טונינו.‬
‫תפסיק.‬
‫תראו מה הם עשו.‬
‫יופי לו. הם דרשו את זה.‬
‫משטרה!‬
‫בואו נסתלק מכאן!‬
‫איזו אישה מחורבנת את.‬ ‫-איך את מעזה?‬
‫את כלבה אנוכית.‬ ‫את לא שמה זין על אף אחד.‬
‫התנהגת כמו זונה ועכשיו את רוצה לברוח?‬
‫איך את מעזה, כלבה?‬
‫תשתקי, אנג'לה, או שאתלוש לך את השיער.‬ ‫-רק תנסי!‬
‫אשרוט לך את הפרצוף, שמעת?‬ ‫-די, בנות.‬
‫אנג'לה, את מגזימה.‬ ‫-אני מגזימה? מה עם זאת?‬
‫"זאת"? תקראי לאחותך ככה!‬
‫בוא נלך, טונינו.‬ ‫-משטרה. הגזמת.‬
‫אני?‬ ‫-קדימה, לזוז!‬
‫ג'אני, עצרי!‬
‫את בסדר?‬
‫מה?‬
‫ג'אני, אני עוזב.‬
‫לאן אתה נוסע?‬ ‫-לוונציה.‬
‫אני יכול רק להרוס את חיי כאן. ראית את זה.‬
‫מתי אתה נוסע?‬ ‫-עכשיו.‬
‫ג'וליאנה יודעת?‬
‫לא. היא לא יודעת.‬
‫אף אחד לא יודע.‬ ‫-אפילו לא רוברטו?‬
‫לא. אם הוא ידע מה עשיתי הערב,‬ ‫הוא לא יסתכל לי בפנים שוב.‬
‫תשלח לי את הכתובת שלך?‬ ‫-ברגע שתהיה לי כתובת.‬
‫למה סיפרת לי?‬
‫כי את מבינה אותי.‬
‫ביי, ג'אני.‬
‫הכול אבוד בינינו.‬
‫את כבר לא אוהבת אותי.‬
‫שום דבר לא אבוד. זה רק נגמר.‬
‫אז תנשקי אותי.‬
‫אנחנו כבר לא ילדות.‬
‫רוברטו הציע שתבואי איתי למילאנו.‬
‫- מבוסס על הרומן "חיי השקר של המבוגרים"‬ ‫מאת אלנה פרנטה -‬
‫כשאתה קטן, הכול נראה גדול.‬
‫כשאתה גדל, הכול נראה קטן.‬
‫כל אחד לעצמו.‬
‫איש לא יודע.‬
‫כל אחד לעצמו.‬
‫איש לא יודע.‬
‫כל אחד לעצמו.‬
‫איש לא יודע.‬
‫כל אחד לעצמו.‬
‫איש לא יודע.‬
‫כל אחד לעצמו.‬
‫איש לא יודע.‬
‫- תרגום כתוביות: זיוית אוריין -‬