EN NETFLIX-SERIE
-Takk for at dere våknet tidlig. -Vel…
Det blir verdt det når vi får sverdet.
Hvor skal vi finne kilegren?
Pilegren.
Måtte være en tregreie.
Heldigvis er ikke Kiyoko her.
Toshiko tar henne med til Lille Ponni.
Heldig! Så kult.
Tror du at Pilegren kan kutte clavisen av Ki-steinen?
Det er bare det som har kuttet den. Ikke sant, Tetsujin?
Tetsujin!
Er det ikke fælt når man våkner med hodet inni noe?
Ingen forstår meg.
Hvis vi får problemer senere, hold deg bak oss og prøv å unngå skader.
-Vi beskytter deg. -Jeg klarer meg selv.
Jeg er en kaikishikriger!
Så klart.
Hvordan forsvant Pilegren, Usagi?
Ifølge familietradisjonen skjedde det for tusen år siden.
Miyamoto Usagi ga det til en budbringer som skulle gi det til familien.
Budbringeren havnet i en kamp i en avsides dal.
Han prøvde å beskytte Pilegren og døde nesten.
Han var bevisstløs i flere uker.
Sverdet var tapt, og det samme var minnene om slaget.
Han lette etter dalen resten av livet,
men fant den aldri.
Men vi har noen som kan finne alle slagmarker.
-Ikke sant, O-Dokuro? -Kontroller tokagen.
Jeg er ikke et leketøy.
Beklager. Spot elsker bein.
Det er det beste ved ham,
men han kan beundre meg på avstand!
Er vi snart ved slagmarken?
Jeg føler at den er nær.
Jeg ser støttenner og manker. Jeg hører klangen av stål.
Det var kampen om Enza.
Det var en brutal kamp.
Ashibasha, ta sørover ved neste avkjørsel.
Vi er der snart.
Forbi skogene og fjellene, der vil sverdet være.
Sikker på at du kan veien?
Ikke betvil meg.
Jeg har funnet slagmarker
siden lenge før dere beinkuvøser fikk eget språk.
Kalte han oss beinkuvøser?
Bare jeg får beholde mine bein, er det greit.
Ser dere skiltene?
Noen ønsker oss ikke hit.
Spiller ingen rolle. Vi må finne Pilegren.
Ashibasha takler ikke terrenget. Den venter ved veien.
Noe kommer.
Er det en historisk rollespillgruppe, eller…
De er spøkelser!
Jippi, spøkelser!
Bestevennen min var et spøkelse. Hun het Chiyo. Alle sa hun var en lukt.
Var bestevennen din en lukt?
Hvorfor sier alle det?
Hallo! Kjenner dere Chiyo?
Rød landsby?
Eller hvit?
Ingen?
Hallo?
Jeg hører beina i bakken bedre herfra.
Det er som å slåss mot luft.
Kaikishivåpen kan ta deres våpen.
Vi kan forsvare oss.
Kjenner dere Chiyo?
Hun er kjempesnill. Med en sterk lukt?
Tetsujin!
Hva?
Dere får sjelden se meg slåss.
Det er vanskelig. Jeg må fokusere for å få tak,
men det må jeg ikke med spøkelser.
Hvorfor har du ikke sagt at du kan slåss sånn?
Jeg er en kaikishikriger.
Det er ikke bare en tittel. Jeg har trent i årevis.
Du er en mektig kriger.
Resten blir kanskje nyttige
som øvelsesdukker.
Hvordan kan du være så frekk?
Mangler jeg din adelige dannelse?
Jeg vil vinne. Ikke få venner.
Du mislykkes med begge.
Jeg er Yabushita.
Familien min har tjent lord Tsunoda av den røde landsbyen siden tidenes morgen.
Jeg er Sawaguchi.
Jeg slåss for lord Miyatake og den hvite landsbyen.
Er du lederen?
Innen vitenskap eller blomsterdekorering.
Sistnevnte skjer ikke så ofte.
Lederen må velge side i kampen.
Tøft valg. Snakk med kaninen.
Han? Han som slåss med en barneleke?
Er du denne hærens busho?
Store busho…
Hvordan er de gamle introduksjonene?
Jeg er Usagi, og jeg søker Pilegren-sverdet.
Disse kaikishikrigerne er:
Murakami Gennosuke, lord av krigsklubber,
Chizu, lederen av Neko-ninjaene,
Kitsune, dukkenes mester,
Tetsujin, vokter av Ki-steinen,
O-Dokuro, den fryktelige skjelettyokaien,
og det er Spot.
Si hei, Spot.
Jeg er deres busho.
Han må høre historiene og velge en side.
Greit. Jeg begynner.
Jeg begynner!
Nei, jeg!
Vi tar slange, edderkopp, ravn.
En, to, tre.
Slange spiser edderkopp.
Jeg vinner!
Jeg har brakt skam over den hvite landsby. Du begynner.
Kom og hør vår historie, og velg side.
Helst ikke. Vi leter etter et sverd.
Hør historiene,
ellers sørger vi for at du aldri finner det du søker.
De bushoene må ha hjemsøkt dalen i over tusen år.
Jeg vet selvsagt hva en busho er, men…
En militær leder.
Takk.
Du har til denne ilden brenner ut til å bestemme deg.
Da starter kampen.
Jeg er fra den røde landsbyen.
Det er et sted med fred og lykke.
Der er brisen søt.
Der vokser kirsebærtrærne.
Der har familien min tjent daimyo i generasjoner.
Der prater folk for mye.
Dette er min historie!
Da kirsebærtrærne blomstret, ble min datter født,
og derfor kalte vi henne Sakura,
"blomstringen".
Det var da den hvite landsbyen invaderte dalen som er rettmessig vår.
Du lyver!
Den røde landsbyen invaderte dalen vår!
Jeg snakker nå, og så kan du snakke.
Det er sånn det funker.
Tilbake til saken,
Tsunoda befalte at vi drev ut den hvite landsbyen.
Jeg sverget å lystre for å holde landsbyen trygg.
Siden da har vi kjempet mot hverandre.
Vi slåss hver dag.
Hver dag står vi opp for å slåss igjen.
Nå kan du snakke.
Jeg har mange spøkelsespørsmål. Må dere børste håret? Spise? Råtner dere?
Hva skjer når dere bader? Smelter dere av badebomber?
Hvordan bryter dere håndbak? Har dere møtt Chiyo?
Hun er snill og er kanskje en lukt, men sikkert ikke…
Det var en tabbe med spørsmål.Hør på meg!
Jeg var foreldreløs og ble tatt inn av lord Miyatake,
daimyo av den hvite landsbyen.
Han var snill. Han lærte meg alt. Jeg ble sterk og klok.
Vel, sterk, i hvert fall.
Snurp igjen snakkehullet!
Da Miyatake hørte at den røde landsbyen hadde invadert dalen vår,
valgte han meg til leder.
Jeg ville dødd for Miyatake tusenvis av ganger.
Så den edle hvite landsbyen eller den fiendtlige røde landsbyen?
Velg side nå!
Store busho, kampen er over for lenge siden.
Løgner!
Jeg hører ikke på våset ditt.
Slåss ved min side, eller dø på mitt sverd.
Vi vil ha Pilegren. Ikke slåss.
Da er du på feil sted.
Her er det bare slåssing.
Flammen er nesten slukket.
Velg side, ellers er vi alle imot dere.
Nå!
-For den røde landsbyen! -For den hvite landsbyen!
Ikke gjør dette. Landsbyene er gått tapt.
Løgner!
Den røde landsbyen vil bestå for alltid!
Kitsune!
Hva var det?
En veldig stor øyenstikker.
Den hvite landsbyen må elimineres. Denne dalen er vår.
Vi lar ikke den røde landsbyen ødelegge.
Vi bøyer oss aldri for dere.
Ikke det?
-Lord Tsunoda! -Hva?
Overgir du deg?
Aldri! Konen og datteren min venter på meg hjemme.
Jeg svikter dem ikke.
Da får du dø!
Noen siste ord?
Jeg er Yabushita, sønn av Yasuchika,
barnebarn av Yasuhiro, oldebarn av Yasuomi…
Det var en tabbe å spørre.
De må innse at det ikke er noe å slåss for.
Jeg vet det. De må se det fra vårt perspektiv.
Perspektiv.
Kan du løfte de to bushoene?
Ja. Spøkelser veier ingenting.
Ta dem opp. Vis landsbyene.
Men landsbyene er…
Jeg skjønner.
-Kom igjen! -Hva?
Opp og hopp!
Slipp meg!
Se ned!
Jeg vil ikke.
Nei.
Se ned, ellers slipper jeg dere.
Den røde landsbyen. Hvor er den?
Og den hvite landsbyen er vekk.
Nei, ikke vekk.
Se nærmere.
Den hvite landsbyen var der, og den røde var der.
Over tid forsonet de seg og vokste sammen
til én stor by.
Den røde byen.
Den hvite byen!
Ingen av dem.
Den heter Sakura by,
siden kirsebærtrærne blomstrer på denne årstiden.
Sakura.
Men hvem erobret dalen?
Ingen.
Ingen vil ha dalen. Vet dere hvorfor?
Nei.
Fordi den blir hjemsøkt av irriterende spøkelser.
Å tape denne kampen vil vanære familien min.
Hvilken familie?
Hvor mange generasjoner har gått? Kampen vår er glemt.
Vi er glemt.
Dere er vise bushoer,
og det viktigste er at etterkommerne deres kom til enighet.
Vi elsker landsbyene våre.
Og vi elsker familiene våre.
Vi har alltid hatt det til felles.
Kampen har endt med ære.
Vi må gå videre.
Dra til familien.
Vi lar dere gå.
Usagi, vi er takknemlige.
Vi vil hjelpe deg med oppdraget ditt.
Vi påkaller de falnes sverd.
Vær varsom. Hvert sverd har en eier.
Hvis du er verdig,
har du retten til å bære dine forfedres sverd.
Det er en stor fornærmelse å røre et sverd du ikke har retten til.
Alle sverdene vil angripe deg.
Du ville dødd og måtte hjemsøkt dette stedet for alltid.
Så…
Jeg har bare én sjanse.
Jeg har drukket blodet til mange krigere,
men tørster etter mer.
Jeg vil krige igjen!
Frykt mitt navn.
Ingen vil glemme den fryktelige, den ville, den ustoppelige,
herr Stikke Stikk.
En skarp egg er ikke alt.
Noen krigere foretrekker et sløvt sverd.
Hvis de er klumsete.
Jeg ble stort s spikket med.
En gang skar jeg ut en fin ugle.
Pilegren, jeg vet det er deg.
Jeg håper jeg er deg verdig.
Pilegren!
Du valgte godt.
Lykke til.
Vent.
Hils hvis dere ser vennen min Chiyo.
Jeg savner henne og lukten hennes.
Det skal vi.
Vi drar nå.
Usagi,
knoklene fra kampen er nå befridd fra åndene sine.
Du har vært hederlig. Det er fortjent.
En gang ønsket jeg å drepe deg fordi du var en yokaikriger,
men du har vist deg å være en yokaivenn.
Ser du at jeg smiler?
Ingen ser når du smiler, kompis.
Vel, jeg gjør det.
Jeg smiler veldig mye.
Jeg kan muligens kanskje se det,
i holdningen, eller noe.
Vær så god, Spot.
Noe å huske meg for.
Jeg tar nå farvel for å vandre på jorden.
Det er nok mange nye slagmarker siden jeg ble fanget i Ki-steinen.
Beklager at du var der så lenge.
Heldigvis slapp du oss fri.
Du må vite det, Usagi,
at Ki-steinen ikke kunne holdt yokaiene mye lenger.
Energien vår hadde bygget seg opp i århundrer,
og snart ville vi sprengt Ki-steinen.
-Hva? -Seriøst!
Ikke rart hun oppførte seg så snodig.
Ved å slippe oss fri, reddet du Ki-steinen.
Takk, alle sammen.
Jeg drar for å se verdens slagmarker.
Bein voyage!
Det er utrolig.
Pilegren. Mine forfedres sverd. Trodde aldri jeg ville se det.
Nei. Jeg tror jeg har spøkelseskjøla.
-Er det en greie? -Definitivt ikke.
Det er lukten. Fermenterte soyabønner. Chiyos lukt.
Jeg elsker deg, Chiyo!
Jeg elsker deg!
Spiser du fermenterte soyabønner?
Ja, jeg lar henne nyte dette.
Smart.
Tekst: Veronika Mathisen