‎UN SERIAL NETFLIX
‎- Mersi că v-ați trezit! ‎- Păi…
‎Să zicem că merită, dacă găsim sabia.
‎Unde găsim această Ramură a Arțarului?
‎Ramura Salciei.
‎Știam că e ceva cu copaci.
‎Bine că n-am luat-o pe Kiyoko!
‎Toshiko o duce la Poneiul Pufos.
‎Ce noroc pe ea! Tare!
‎Oare Ramura Salciei ‎chiar poate reteza Cheia?
‎Numai ea a tăiat în Piatra-Ki. ‎Nu, Tetsujin?
‎Tetsujin!
‎Nu detești să te trezești ‎cu capul înțepenit în ceva?
‎Nimeni nu mă înțelege.
‎Tetsujin, dacă avem probleme, ‎stai în spatele nostru și ferește-te!
‎- Te apărăm noi. ‎- Mă descurc. Sunt războinic Kaikishi!
‎Da, sigur.
‎Usagi, cum s-a pierdut Ramura Salciei?
‎În familie se povestește ‎că s-a pierdut acum un mileniu.
‎Miyamoto Usagi a dat-o unui sol, ‎s-o ducă acasă, la adăpost.
‎Solul a fost prins într-o bătălie ‎dintr-o vale izolată.
‎Era să-și piardă viața apărând sabia. ‎A zăcut inconștient cu săptămânile.
‎A pierdut și sabia, ‎și amintirile despre locul bătăliei.
‎Se spune că a căutat valea toată viața, ‎dar n-a mai găsit-o.
‎Dar noi avem pe cineva ‎care știe toate bătăliile.
‎- Nu, O-Dokuro? ‎- Ține-ți șopârla în frâu!
‎Nu-s jucărie.
‎Scuze! Știi că-i plac oasele.
‎E cea mai mare calitate a lui,
‎dar să le admire de la distanță!
‎- Ne apropiem de câmpul de luptă? ‎- Simt că e aproape.
‎Văd colți și coame. ‎Aud oțel izbindu-se de oțel.
‎A fost bătălia de la Enza.
‎Și ce luptă cruntă!
‎Ashibasha, ia-o spre sud ‎la următoarea răscruce! Ajungem în curând.
‎Dincolo de păduri și munți, ‎acolo va fi sabia.
‎Sigur știi unde ne duci?
‎Nu mă pune la îndoială!
‎Găseam câmpuri de luptă ‎când voi nu inventaserăți limbajul,
‎incubatoare de oase!
‎Ne-a zis „incubatoare de oase”?
‎Câtă vreme rămân incubator, ‎nu mă deranjează.
‎Vedeți semnele astea? ‎Cineva nu vrea să trecem pe aici.
‎Nu contează. ‎Trebuie neapărat să găsim sabia.
‎E prea greu pentru Ashibasha. ‎Ne așteaptă la drum.
‎Vine ceva.
‎E o reconstituire din istorie sau…
‎Sunt fantome!
‎Ura! Fantome! ‎La patru ani, eram prietenă cu o fantomă.
‎- Chiyo. Ceilalți ziceau că e un miros. ‎- Prietena ta era un miros?
‎De ce spun toți asta? ‎Salut, fantome! O știți pe Chiyo?
‎Satul Roșu?
‎Sau Satul Alb?
‎Niciunul?
‎Auzi?
‎De aici aud mai bine oasele îngropate.
‎Parcă mă bat cu aerul!
‎Armele Kaikishi se ating de armele lor. ‎Ne putem apăra.
‎O știți pe Chiyo?
‎E foarte drăguță. Miroase tare, știți?
‎Tetsujin!
‎Ce?
‎Nu prea mă vedeți luptând.
‎E greu, fiindcă fac eforturi ‎să-mi solidific mâinile,
‎dar cu fantomele nu e cazul.
‎De ce nu ne-ai spus că poți lupta așa?
‎Ce n-ai înțeles din „războinic Kaikishi”? ‎Nu e doar un titlu.
‎M-am antrenat cu anii.
‎Tu ești un mare războinic. ‎Ceilalți ar putea fi utili.
‎- Ca ținte de antrenament. ‎- Ești nepoliticoasă.
‎Îmi lipsește rafinamentul tău nobil?
‎Vreau victoria, nu prieteni noi.
‎N-o să ai parte de niciuna!
‎Sunt Yabushita.
‎Familia mea l-a slujit dintotdeauna ‎pe Lordul Tsunoda din Satul Roșu.
‎Eu sunt Sawaguchi. ‎Lupt pentru Lordul Miyatake și Satul Alb.
‎Tu ești căpetenia?
‎Da, pe teme științifice și florale. ‎Deși florile nu prea apar în discuție.
‎Căpetenia trebuie să aleagă.
‎- Pare dificil. Vorbiți cu iepurele! ‎- El? Care are ca armă o jucărie?
‎Ești busho al acestei armate?
‎Mare busho… Cum se spunea pe vremuri?
‎Sunt Usagi și caut sabia Ramura Salciei.
‎Acești războinici sunt Murakami Gennosuke, ‎Lordul Bâtelor de război,
‎Chizu, șefa echipei Neko Ninja,
‎Kitsune, Maestru păpușar,
‎Tetsujin, Paznicul Pietrei-Ki,
‎O-Dokuro, fiorosul yokai-schelet,
‎iar el e Spot.
‎Salută, Spot!
‎Eu le sunt busho, desigur.
‎Să ne asculte istorisirile ‎și să aleagă o tabără!
‎De acord. Încep eu.
‎Ba eu!
‎Jucăm șarpe, păianjen, corb!
‎Unu, doi, trei!
‎Șarpele mănâncă păianjenul. ‎Am ieșit victorios!
‎Mi-am dezonorat satul. Începe tu!
‎Ascultă-ne istorisirile și alege o tabără!
‎Nu vrem să alegem. Noi căutăm o sabie.
‎Ascultă-ne istorisirile, ‎altfel n-o să te lăsăm să găsești nimic.
‎Acești busho ‎par să bântuie valea de un mileniu.
‎Evident, știu ce e un busho, dar…
‎- E o căpetenie militară. ‎- Mersi.
‎Ai timp să alegi până se stinge focul.
‎Apoi va începe bătălia.
‎Căminul meu e Satul Roșu.
‎Un loc pașnic și vesel.
‎Un loc cu adieri blânde.
‎Un loc plin de cireși.
‎Locul unde generații din familia mea ‎i-au slujit pe daimyo.
‎- Un loc unde se flecărește. ‎- E istorisirea mea!
‎Fiica mea s-a născut ‎când înfloreau cireșii,
‎astfel că am botezat-o „Sakura”, ‎„floare de cireș”.
‎În acel anotimp,
‎Satul Alb a invadat valea ‎care ne aparține de drept.
‎Minți!
‎Satul Roșu a invadat ‎valea care ne aparține!
‎Eu vorbesc acum. Tu vorbești după.
‎Astea-s regulile.
‎După cum spuneam…
‎Tsunoda a poruncit ‎să alungăm Satul Alb din vale.
‎Am jurat să o fac, ‎ca să îmi protejez satul.
‎De atunci ‎ne luptăm cu Satul Alb în valea asta.
‎Ne luptăm în fiecare zi. ‎Și în ziua următoare ne luptăm iar.
‎Acum poți vorbi.
‎Am niște întrebări despre fantome. ‎Vă pieptănați? Mâncați? Putreziți?
‎Cum faceți baie? ‎Bilele hidratante vă topesc?
‎Cum faceți skanderbeg? O știți pe Chiyo?
‎E o drăguță! Cică e un miros, dar nu cred…
‎Nu trebuia să permit întrebări. ‎Acum ascultați!
‎Orfană fiind, m-a adoptat Lordul Miyatake,
‎daimyo în Satul Alb.
‎Era generos. El m-a învățat tot ce știu. ‎Am devenit puternică și înțeleaptă.
‎Puternică, în orice caz.
‎Pune-ți zăvor la gură!
‎Când Lordul Miyatake ‎a auzit că Satul Roșu ne-a invadat valea,
‎m-a ales să conduc oastea.
‎Aș muri de o mie de ori pentru Lord.
‎Așadar, nobilul Sat Alb? ‎Sau diabolicul Sat Roșu?
‎Alege acum!
‎Mare busho, ‎bătălia voastră s-a sfârșit demult.
‎Minciuni!
‎Nu ascult asemenea bazaconii!
‎Luptați alături de mine ‎sau vă trec prin sabie!
‎- Vrem Ramura Salciei, nu să luptăm. ‎- Atunci ați greșit locul.
‎Aici nu găsiți decât luptă.
‎Focul stă să se stingă.
‎Alege sau vom fi toți contra voastră!
‎Acum!
‎Pentru Satul Roșu!
‎Pentru Satul Alb!
‎Opriți-vă! Satele voastre ‎au dispărut de mult.
‎Minciuni!
‎Satul Roșu va dăinui veșnic!
‎Kitsune!
‎Ce-a fost asta?
‎O libelulă foarte mare.
‎Satul Alb trebuie eliminat. ‎Valea ne aparține.
‎Satul Roșu nu va pângări acest loc!
‎- Nu ne vom pleca în fața voastră! ‎- Zău?
‎- Lord Tsunoda! ‎- Ce?
‎- Te predai? ‎- Niciodată!
‎Mă așteaptă soția și fiica acasă. ‎Nu le voi dezamăgi.
‎Atunci, pieri! Care ți-s ultimele cuvinte?
‎Sunt Yabushita, fiul lui Yasuchika,
‎nepotul lui Yasuhiro, ‎strănepotul lui Yasuomi…
‎Nu trebuia să te întreb.
‎De-ar ști că nu mai au pentru ce lupta!
‎Da. Trebuie să ne înțeleagă perspectiva.
‎Perspectivă.
‎Tetsujin, poți să-i ridici?
‎Sigur. Fantomele n-au greutate.
‎Du-i sus! Arată-le satele lor!
‎Dar satele lor sunt…
‎Am înțeles.
‎- Pornim! ‎- Ce?
‎Hop-așa!
‎Dă-mi drumul!
‎Priviți în jos!
‎- Nu vreau! ‎- Nu!
‎Priviți în jos, altfel vă dau drumul!
‎Satul Roșu trebuia să fie acolo. Unde e?
‎Și Satul Alb a dispărut.
‎Nu, n-au dispărut. Priviți cu atenție!
‎Satul Alb era cândva acolo, ‎iar Satul Roșu, acolo.
‎Dar s-au împăcat, s-au dezvoltat laolaltă
‎și au format un mare oraș.
‎Orașul Roșu.
‎Orașul Alb!
‎Nici una, nici alta. E Orașul Sakura.
‎De la cireșii în floare din acest anotimp.
‎Sakura.
‎Dar cine a cucerit valea?
‎Nimeni.
‎Nu vrea nimeni valea.
‎- Știți de ce? ‎- Nu.
‎Fiindcă e bântuită ‎de niște fantome sâcâitoare.
‎Dar, dacă pierd bătălia, ‎îmi dezonorez familia.
‎Care familie? Câte generații au trecut?
‎Bătălia noastră e dată uitării. Ca și noi.
‎Sunteți înțelepți și știți că important e
‎că moștenitorii voștri ‎și-au găsit fericirea.
‎Amândoi ne iubim satele.
‎Și familiile.
‎Asta ne-a unit mereu.
‎- Lupta s-a sfârșit onorabil. ‎- Putem pleca.
‎Mergeți la ai voștri!
‎Sunteți liberi.
‎Usagi, îți suntem recunoscători.
‎Vrem să vă ajutăm.
‎Invocăm săbiile celor căzuți!
‎Atenție! Fiecare sabie are stăpânul ei.
‎Dacă ești vrednic,
‎ai dreptul ‎să mânuiești sabia strămoșului tău.
‎Dar ar fi o mare ofensă ‎să atingi o sabie la care nu ai dreptul.
‎Săbiile te-ar ataca deodată.
‎Ai pieri și ai fi blestemat ‎să bântui valea pe veci.
‎Așadar…
‎Am o singură șansă.
‎Am băut sângele multor războinici,
‎dar nu mi-am ostoit setea.
‎Voi merge din nou la război!
‎Teme-te de numele meu!
‎Nimeni nu îl va uita ‎pe cumplitul, fiorosul, neabătutul
‎Domn Junghiuleț!
‎Tăișul ascuțit nu e totul.
‎Unii războinici preferă săbiile boante.
‎Când sunt neîndemânatici.
‎Eu mai mult am cioplit.
‎O dată am cioplit o bufniță drăguță.
‎Ramura Salciei, știu că tu ești.
‎Sper să fiu vrednic de tine.
‎Ramura Salciei!
‎- Ai ales destoinic. ‎- Succes!
‎Așteptați! Dacă o vedeți pe Chiyo, ‎salutați-o din partea mea!
‎Mi-e tare dor de ea și de mirosul ei.
‎Așa vom face.
‎Acum plecăm!
‎Usagi!
‎Oasele de aici ‎sunt eliberate de spiritele lor.
‎Ai dat dovadă de onoare și meriți asta.
‎Cândva, am vrut să te distrug, ‎căci vânai yokai,
‎dar te-ai dovedit prieten al yokailor.
‎Se vede că zâmbesc?
‎Nu-și dă nimeni seama când zâmbești.
‎Ei bine, zâmbesc. Zâmbesc foarte larg.
‎Cred că eu văd ceva, cumva.
‎Ca atitudine, să zicem.
‎Poftim, Spot! ‎Ceva care să-ți amintească de mine.
‎Acum mă voi retrage să cutreier Pământul.
‎Sigur au apărut multe câmpuri de luptă ‎cât am stat în Piatra-Ki.
‎- Îmi pare rău că ai fost captiv atât. ‎- Din fericire, ne-ai eliberat tu.
‎Și să știi, Usagi,
‎că Piatra-Ki nu ne-ar mai fi reținut mult.
‎Energia noastră se acumulase de secole
‎și urma să spulberăm Piatra-Ki.
‎- Ce? ‎- Nu se poate!
‎Nu mă mir că se comporta ciudat.
‎Eliberându-ne, ai salvat Piatra-Ki.
‎Vă mulțumesc!
‎Plec să văd câmpurile de luptă ale lumii!
‎Drumuri frumoase cu oase!
‎Nu-mi vine să cred! Ramura Salciei! ‎Sabia strămoșului meu.
‎Nu credeam că o s-o văd.
‎Aoleu! Cred că strănut de la fantome.
‎- E posibil? ‎- În niciun caz.
‎Mirosul! Boabe de soia fermentate.
‎Așa miroase Chiyo!
‎Te iubesc, Chiyo! Te iubesc!
‎Mănânci soia fermentată?
‎- Da, dar o las să se bucure. ‎- Bine faci!