СЕРІАЛ NETFLIX
-Дякую, що встали рано. -Ну…
Гадаю, це того варте, якщо ми знайдемо меч.
То де ми знайдемо цю Кленову гілку?
Вербову гілку.
Я знала, що це щось дерев'яне. Рада, що не взяла Кійоко.
-Тошіко веде її до «Пухнастого поні». -Пощастило! Круто.
Вербова гілка зможе відрізати Ключиська від Кі-Стоуна?
Це єдина річ, що змогла розрізати Кі-Стоун. Так?
Тецуджине?
Вас не бісить, коли голова у чомусь застряє?
Ніхто мене не розуміє.
Тецуджине, якщо виникнуть проблеми,
постарайся не постраждати.
-Ми тебе захистимо. -Сам упораюся.
Я воїн Кайкіші!
Звісно.
Усаґі, як загубилася Вербова гілка?
Згідно з історією, це сталося тисячу років тому.
Міямото Усаґі віддав гілку гінцю, щоб його сім'я її зберегла.
Гінець ув'язався у масштабну битву в долині.
Він хотів захистити гілку й мало не загинув.
Тижнями не приходив до тями.
Меч був утрачений, як і його пам'ять про місце битви.
Кажуть, він шукав долину до кінця життя, але не зміг її знайти.
Але тепер у нас є той, хто знайде будь-яку битву.
-Так, О-Докуро? -Прошу, контролюй Токаґе.
-Я не іграшка. -Вибач. Ти знаєш, Спот любить кістки.
Я вважаю це його найкращою рисою, але хочу, щоб захоплювався мною здалеку!
Ми близько до поля бою?
Відчуваю, що воно близько.
Я бачу бивні та гриви. Я чую брязкання сталі.
Це була битва при Енці.
І це була жорстока битва.
Ашібашо, на наступній розвилці на південь.
Скоро будемо там.
За лісами й за горами, саме там має бути меч.
УСАҐІ
ЧІЗУ
ҐЕН
КІЦУНЕ
СПОТ
Точно знаєш, куди прямуєш?
Не став мене під сумнів.
Я знаходив поля бою ще до того, як ви, інкубатори для кісток, розробили мову.
Він назвав нас інкубаторами для кісток?
Поки можу продовжувати інкубацію, я не проти.
Бачите ці знаки? Думаю, хтось не хоче, щоб ми їхали цим шляхом.
Байдуже. Треба знайти Гілку, хай там що.
Ашібаша не впорається з місцевістю. Чекатиме на дорозі.
Щось іде.
Тут є група з історичної реконструкції чи це…
Це привиди!
Так, це привиди!
Коли я була мала, моєю подругою був привид.
Назвала її Чійо, та всі казали, що це запах.
Твоєю подругою був запах?
Чому всі так кажуть?
Привіт, привиди! Знаєте Чійо?
-Червоне село? -Чи Біле село?
Жодне?
Агов?
Звідси я краще чую кістки під землею.
Наче бій з повітрям.
Кайкіші може контактувати з їхньою зброєю. Зможемо захиститися.
Хтось знає Чіо?
Вона дуже мила. З сильним запахом?
Тецуджине!
Що?
Ви рідко бачите, як я б'юся.
Це важко, бо треба, щоб руки були матеріальними,
але з привидами — ні.
Чому ти не казав, що можеш так битися?
Що ви не зрозуміли у «воїні Кайкіші»?
Це не просто звання.
Я тренувався роками.
Ти могутній воїн.
Решта може знадобитися.
Як манекени для бою.
Чому так грубо?
Мені бракує твоєї витонченості? Я тут для перемоги. Не для знайомств.
І в тебе нічого не вийде.
Я — Ябушіта.
Моя родина споконвіку служила володарю Цуноді із Червоного села.
Я — Савагучі.
Я б'юся за лорда Міятаке й Біле село.
Ти лідер?
Так, з питань науки чи флористики. Хоча друге не дуже популярне.
Лідер має обрати сторони в битві.
Складно. Поговоріть з кроликом.
З тим, що б'ється дитячою іграшкою?
Ти бушо цієї армії?
Великий бушо… Як працюють ці старомодні представлення?
Я Усаґі, і я шукаю Вербову гілку, меч.
Ці воїни Кайкіші
Муракамі Ґенносуке, Володар Дубинок,
Чізу, лідерка ніндзя Неко,
Кіцуне, повелителька маріонеток,
Тецуджин, Хранитель Кі-Стоун,
О-Докуро, грізний скелет-йокай,
а це Спот.
Привітайся.
Я їхній бушо, звісно.
Він має вислухати наші розповіді й обрати сторону.
Згоден. Я розкажу перший.
Ні, я розкажу!
Ні, я!
Граймо в змію, павука, ворона.
Один, два, три!
Змія їсть павука.
Я переміг!
Я принизила Біле село. Ти перший.
Іди, послухай наші розповіді й обери сторону.
Ми не хочемо обирати. Ми шукаємо меч.
Послухайте розповідь або ніколи не знайдете те, що шукаєте.
Ці бушо, мабуть, бродять долиною тисячу років.
Гаразд, я знаю, що таке бушо, але…
Це військовий лідер.
Дякую.
Можете вирішувати, поки цей вогонь не згасне.
Тоді почнеться битва.
Я з Червоного села.
Це місце спокою і щастя.
Там гарний вітерець.
Там ростуть сакури.
Там моя сім'я поколіннями служила даймьо.
Там забагато говорять.
Це моя розповідь!
Коли сакури розквітли, народилася моя донька,
і ми назвали її Сакура,
«вишневий цвіт».
І саме в цей сезон
Біле село захопило по праву нашу долину.
Ти брешеш!
Червоне село вдерлося в долину, що належить нам!
Зараз говорю я, потім говоритимеш ти.
Ось як це працює.
Як я й казав,
лорд Цунода наказав вигнати Біле село з долини.
Я пообіцяв це зробити, щоб захистити село.
Відтоді ми б'ємося з Білим селом у цій долині.
Щодня ми б'ємося.
А наступного дня встаємо на новий бій.
Тепер говори ти.
У мене купа питань про привидів.
Розчісуєте волосся? Їсте? Гниєте?
Як ви купаєтеся? Не танете у ванній?
Як займаєтеся армреслінгом? Ви знайомі з Чійо?
Вона мила, хоч вона й запах, але, певно, ні…
Не треба було дозволяти питання. Слухайте!
Я була сиротою, взятою лордом Міятаке,
даймьо Білого села.
Він був добрим. Навчив мене всього, що знав. Я стала сильною й мудрою.
Ну, сильною точно.
Стули свою пельку!
Коли лорд Міятаке почув, що Червоне село напало на нашу долину,
захотів, щоб я очолила бій.
Я б померла за лорда Міятаке тисячу разів.
Отже, шляхетне Біле село чи диявольське Червоне село?
Виберіть свій бік!
Бушо, битва, яку ви ведете, давно закінчилася.
Брехня!
Я не слухатиму твої дурниці.
Бийтеся зі мною або загиньте від мого меча.
-Нам потрібна Гілка. Не хочемо битися. -То ви не в тому місці.
Бо тут є лише бійки.
Вогонь майже згас.
Обирайте, бо ми всі будемо проти вас.
Негайно!
За Червоне село!
За Біле село!
Бушо, не робіть цього. Ці села давно зникли.
Брехня!
Червоне село буде вічним!
Кіцуне!
Що це було?
Дуже велика бабка.
Біле село треба ліквідувати. Ця долина наша.
Не дозволимо Червоному селу опоганити це місце.
Ми ніколи не вклонимося вам.
О, ні?
Лорде Цунодо!
Що?
Ти здаєшся?
Ніколи! Мене вдома чекають дружина й донька.
Я їх не підведу.
Тоді ти загинеш!
Останні слова?
Я — Ябушіта, син Ясучіки,
онук Ясухіро, правнук Ясуомі…
Не треба було тебе питати.
-Якби вони знали, що нема за що боротися. -Мають побачити все з нашої точки зору.
Точка зору.
Тецуджине, можеш підняти двох бушо?
Так. Привиди ніскільки не важать.
Підійми їх. Покажи їм села.
Але їхні села…
А, дійшло.
-Поїхали! -Що?!
Ось так!
Відпусти!
-Дивіться вниз. -Я не хочу!
Ні!
Дивіться, інакше я вас кину вниз.
Там має бути Червоне село.
Де воно?
І Біле село зникло.
Ні, не зникло.
Гляньте уважніше.
Колись там було Біле село, а там було Червоне село.
З часом вони забули про відмінності й перетворилися на велике місто.
Червоне місто.
Біле місто!
Жодне.
Його називають Сакура-Сіті,
через багато сакур, що цвітуть у цю пору.
Сакура.
Але хто завоював долину?
Ніхто.
Нікому не потрібна долина. Знаєте чому?
Ні.
Бо там бродить купа набридливих привидів.
Але програш у цій битві принизить мою сім'ю.
Яку сім'ю?
Скільки поколінь минуло?
Наша битва забута.
Ми забуті.
Ви обоє мудрі бушо,
маєте знати, що важливо, що нащадки змогли зробити всіх щасливими.
Ми обоє любимо села.
І ми любимо наші сім'ї.
Нас завжди це об'єднувало.
Битва закінчилася з честю.
-Час рухатися далі. -Бути зі своїми сім'ями.
Звільняємо вас.
Усаґі, ми вдячні.
Ми хочемо допомогти у пошуках.
Викликаємо мечі полеглих.
Обережно. У кожного меча є власник.
Якщо ти гідний,
ти маєш право мати меч свого предка.
Але буде образою, якщо ти торкнешся меча, на який не маєш права.
На тебе нападуть усі мечі.
Ти загинеш і будеш бродити цим місцем вічно.
Тож…
У мене одна спроба.
Я випив кров багатьох воїнів,
але хочу ще.
Я знову воюватиму!
Бійся мого імені.
Ніхто не забуде жахливого,
лютого, нездоланного
пана Штрика Ножика.
Гострий край — не головне.
Деякі воїни віддають перевагу тупим мечам.
Якщо вони незграбні.
Мною різали по дереву.
Якось я вирізав дуже класну сову.
Вербова гілка, я знаю, що це ти.
Сподіваюся, я вартий тебе.
Вербова гілка!
Правильний вибір.
Щасти тобі.
Зачекайте!
Якщо побачите Чійо, передайте привіт.
Я дуже сумую за нею й за її запахом.
Передамо.
Ми йдемо.
Усаґі,
кістки цієї битви тепер звільнені від духів.
Ти був благородним
і заслужив це.
Якось я хотів знищити тебе, бо ти був бійцем з йокаями,
але ти довів, що ти друг для йокаїв.
Видно, що я посміхаюся?
Ніхто не бачить, що ти посміхаєшся.
Я посміхаюся.
Я сильно посміхаюся.
Можливо, я щось таке бачу.
Подумки, напевно.
Ось, Споте.
Буде тобі на пам'ять.
Я збираюся вас покинути, щоб пройтися Землею.
Певно, є поля, які я маю відвідати, відтоді, як мене посадили в Кі-Стоун.
-Вибач, що ти так довго там був. -На щастя, ви відпустили нас.
І ти маєш знати, Усаґі,
що Кі-Стоун не зміг би втримати нас, йокаїв, довше.
Наша енергія накопичувалася століттями,
і скоро ми розірвали б Кі-Стоун.
-Що?! -Не може бути!
Не дивно, що вона дивно поводилася.
Випустивши нас, ви врятували Кі-Стоун.
Дякую всім.
Іду побачити поля бою.
Кісткової подорожі!
Не можу повірити. Вербова гілка. Меч мого предка. Не думав, що побачу його.
О ні. У мене нежить від привидів.
-Таке є? -Такого точно немає.
Це запах.
Забродивша соя.
Це запах Чійо.
Я люблю тебе, Чійо!
Я люблю тебе!
Ти їси забродившу сою?
Так, хай насолодиться цим моментом.
Правильно.
Переклад субтитрів: Павло Дум'як