Tagad vēlreiz. Gatavi? Vēlreiz.
Trīsdesmit grūdienus. Acis vaļā.
-Viens, divi, trīs, četri, pieci... -Jā!
...deviņi, desmit, 11, 12.
-Viens, divi... -Acis vaļā.
...pieci, seši, septiņi, 20!
-Viens, divi, trīs, četri, pieci, seši... -Turpiniet!
-Viens, divi, trīs... -Spridzinām!
-Spridzinām!
-Malači! -Tieši tā.
-Pareizi. -Četri!
Celiet augšā. Un aiziet!
-Aiziet? -Viens, divi...
-Spridzinām. -Trīs, četri...
-Spridzinām. -Viens, divi, trīs...
Strādājam. Aiziet.
Malači, pastaigājam.
-Labi pastrādāts. -Jūs laikam smejaties.
-Kurš par mani smejas? -Ātrais spēriens!
-Jā! -Ko? Nē.
-Jā. -Labi. Noturam pozu.
Nu tā.
Apžēliņ!
Apžēliņ.
Sasodīts.
Tu atbrauci 45 minūtes par agru.
Jā. Mums jābrauc, jo zelta aproces dod tikai
pirmajiem 300.
Triša, es neko nesaprotu.
Tas nozīmē: pasteidzies. Braucam.
Pagaidi piecas minūtes.
Nē, mums jābrauc tūlīt.
-Gribi ienākt uz tualeti? -Nē, man nevajag.
Tik daudz dzerot, neizturēsi līdz Kanzassitijai.
-Izturēšu. Pasteidzies. -Es steidzos.
TRIŠAS VĒLĒŠANĀS ZVAIGZNEI
Jaukumiņš!
Kā tev iet? Ko dari?
Dodos ar māsu uz izstādi Kanzassitijā, atceries?
Jā.
Izklausās vilinoši.
Tiešām?
Ko tu dari?
Došos uz vīriešu Bībeles grāmatu klubu ar Bredu.
-Ak dievs. -Jā, runa būs par Dievu.
Izklausās briesmīgi.
Nekad tur neesmu bijis un nezinu,
bet jebkura satikšanās bez sievietēm mani biedē.
Ja gribi, vari braukt ar mums uz izstādi.
Tur būs vieni vienīgi estrogēni.
Kaut es varētu.
Breds grib, lai braucu. Runāsim par žēlastību un novecošanu.
Tad to nevar laist garām.
Viņa man jau tagad krīt uz nerviem.
Man žēl.
Man jāiet. Vēlāk uzzvanīšu FaceTime.
Labi.
Pasveicini no manis Jēzu.
Es vienmēr tā daru.
-Labi, atā. -Atā.
Es jau nāku.
Velns, jānomazgājas.
Tu zini, es atradu
kaut ko dīvainu vecās mājas pagrabā.
Ko?
Mammas mīlestības vēstules tētim.
-Ko? -Jā.
-Tiešām no mammas? -Jā.
Kas tajās rakstīts? Neķītrības?
Tās tev nestāstīšu, tu nevarēsi izturēt.
Jā, es negribu zināt.
Zini, patiesībā tās ir diezgan jaukas.
Tādas kā zīmītes,
ko atstājusi viņam uz darbagalda:
"Lai jauka dieniņa, smukais."
"Pietaupi man bučiņu," un tamlīdzīgi.
-Ko? -Jā.
Un pašdarinātas apsveikuma kartītes.
Man viņa tādas nedāvināja. Un tev?
-Nē! -Nē!
-Tas ir... -Kaut es agrāk
būtu zinājusi, ka tādas eksistē.
Ka viņa ko tādu rakstījusi.
Es pieredzēju tikai sūdīgos brīžus.
Un galīgi negribēju sekot viņu pēdās.
Es gan gribēju apprecēties.
Tikai likās, ka laulība būs veiksmīgāka.
Jā, nu...
Paskaties uz sevi tagad.
-Fui. -Piedod.
-Nekas.
-Tev nevajag čurāt? -Vajag, nolāpīts.
Es zināju, ka vajadzēs.
LAIPNI LŪGTI PASĀKUMU PLĀNOŠANAS IZSTĀDĒ
GREAT PLAINS IZSTĀDE
KATLĪNA OLSENA PASĀKUMU PLĀNOŠANAS IZGUDROTĀJA
Jums vajag caurlaidi. Atklāšana trijos.
Lieliski. Gribu ātrāk satikt Katlīnu.
Kas viņa ir?
Lūk, viņa. Vidusrietumu Džoanna Geinsa.
GALVENĀ RUNĀTĀJA
"Katlīna"? Tiešām?
Jā, tiešām.
-Skat, karaoke. -Jums patīk dziedāt?
Man ne, bet māsa lieliski dzied.
-Nedziedu vis. -Dziedi!
-Nē. -Jā, kā tad!
Galvenais ir labi pavadīt laiku.
Pareizi. Vai ne?
Iesim izdomāt stratēģiju.
Tas tik būs jautri!
Būs Džoanna Geinsa?
Nedomāju vis.
-Cik aizraujoši! -Jā.
Kāpēc nav grupas gan vīriešiem, gan sievietēm?
Vienmēr bijis šādi. Nezinu.
Baidos, ka man ar viņiem nebūs par ko runāt.
Ar vīriešiem?
-Tiešām? -Jā.
Viņi ir ļoti jauki.
Varbūt Brūss ir paskarbas dabas.
Bet Marks tev patīk.
Man patīk Marka sieva.
Viņa ir brīnišķīga.
Tev tas tik labi padodas.
Kas?
Tusēties ar vīriešiem.
Man tas nogulsnējies muskuļu atmiņā.
Gadiem ilgi nācās pielietot.
Esmu vecāks.
Toreiz viss bija drusku citādi.
-Nezinu... -Nebija diez ko citādi.
Es nespēju to noslēpt.
Esmu centies, bet nesanāk.
Nu,
tu neesi tāds sportists kā es.
Jā, tā ir taisnība.
Satraukumam nav pamata.
Gan redzēsi.
-Jā. -Kas ir ļaunākais, kas var notikt?
Es atvainojos!
Tā nu gan nedrīkst!
-Piebrauc blakus! -Nē, nē.
Džoel, lūdzu, piebrauc blakus.
Džoel. Panāc viņus.
Tas ir ārprāts!
Atvainojiet, kungs!
Tas bija rupji un bīstami!
Atvaino.
Jā!
Tu viņam parādīji.
-Nav smieklīgi. -Mazliet ir gan.
Īpaši, kad tu teici...
Ak kungs.
Man ir tik daudz ideju un loriņu!
Kaut to visu varētu dabūt auto un aizvest mājās.
Jā. Lieliski. Gribu tev drīzāk parādīt.
Labi. Paldies, Mič.
Jums tāpat. Atā.
Zini, viņš ir tiešām jauks cilvēks.
Jauki.
20 minūtes nosnaudīšos.
Nē, Sema. Mums jāveido pazīšanās. Daudzas.
Triša?
Tie ir tavi ļaudis. Man no viņiem bail. Pārāk daudz zobu.
Sema, celies augšā. Apģērbies, tu dziedāsi karaoke.
Es tev tiešām nepatīku.
Paskat, tur ir Katlīna.
-Kur? -Tur.
-Tu redzi? -Jā. Kā dzīvesveida zīmols.
-Tā arī ir. -Vai ne?
-Ej un iepazīsties. -Tas nav tik vienkārši.
Tu esi Triša Millere.
-Tev taisnība. Iešu klāt un viss? -Jā. Būs labi.
-Par mani nedomā. -Es nedomāju.
Mazliet padomā.
Atvainojiet.
Džoel, es esmu trako mātīšu ellē.
Kā tev sokas?
Vai zini rezultātu?
Atvaino. Nez kāpēc sabijos.
Diemžēl nezinu rezultātu.
Negribēju pieņemt, ka tev nepatīk sports.
Saproti?
Jā. Paldies.
Bet man nepatīk.
Atvaino.
Sveiks, Tailer! Vienu mirkli.
Protams, jā.
Prieks tevi redzēt. Kā klājas?
Es šeit mirstu.
Brūss man tikko stāstīja,
ka viņam ir daudz ieroču.
Tu teici 14?
Pārsvarā musketes, jā.
Jā.
Ātri iztukšo, vai ne?
-Vai tu redzēji? -Ko?
Es visu šo laiku runāju ar Katlīnu.
Viņa ir vienreizēja!
-Triša! -Es zinu!
Viņa ir tik radoša un izdomas pilna!
Bet es viņai turēju līdzi.
-Skaidrs. -Un...
Rīt mēs kopā brokastosim.
-Triša. -Tu spēj to aptvert?
Ielej vēl vienu, jo man šovakar veicas.
Es priecājos par tevi. Tiešām jauki.
Ka es tev saku! Tā tas ir jādara, Sema.
-Jāizlauž sev ceļš. -...Trišu uz skatuvi.
-Paturi šo. -Tu dziedāsi?
Tieši tā.
Paldies.
Tas nu gan ir pārsteigums.
-Bieži dzied karaoke? -Neesmu redzējusi.
Šeit, savā
ceturtajā vēstulē, viņš saka:
"Tomēr mēs bieži apturam šo straumi, jo to nenovērtējam.
Centīsimies tā vairs nedarīt.
Ielūkosimies sevī un nojauksim dambi, kas to bremzē.
Atbrīvosim ceļu žēlastībai."
Šī doma lika man aizdomāties.
Es arī to pasvītroju.
-Tev ir kalendārs, vai ne? -Jā.
Sveiks, Džoel. Esmu Brets.
-Vai tu mani atceries? -Jā. Es atceros.
Kā tev klājas?
Labi. Lieliski.
Man patika šodienas diskusija.
-Tā bija laba. -Jā.
Bija prieks tevi redzēt.
Esmu manījis tevi arī baznīcā.
-Un... -Tiešām?
Jā.
Bet ne reizi neesmu sveicinājis,
jo man ir kauns par to,
kā pret tevi izturējos vidusskolā.
Mēs bijām jauni. Tas bija tik sen. Viss kārtībā.
Nav vis kārtībā.
-Viss ir labi. -Tas bija nepareizi.
Labi. Ļaušu tev pabeigt darāmo.
Jā.
Esi izsalkusi? Es - kā zvērs.
Varētu pasūtīt picu.
Ar sēnēm?
Ar sēnēm un spinātiem?
Tikai iedod maku.
Zaudēji samaņu uz poda?
Nē, tikai...
Triša, man ļoti vajag čurāt.
-Sema! -Triša, man vajag čurāt.
Kas notiek?
Dedzina.
Kas dedzina?
Man. Čurājot.
-Labi. -Kas ir?
-Nekas.
Visiem dažreiz drusku dedzina čurājot.
Bet man stipri dedzina.
Vai tu...
Gan jau satraukumam nav pamata.
Tu varētu apskatīt?
Tavu vagīnu?
-Jā. -Triša.
Es nevaru. Lūdzu.
Lūdzu, tikai uzmet aci.
Sema! Paskaties!
Nu labi.
-Labi. -Gan jau tikai urīnceļu infekcija.
Jā.
-Nav urīnceļu infekcija. -Drausmas! Kā tu zini?
Es zinu, Triša.
Ilgi neizdevās pareizi uzrakstīt "venēriskās".
Nu ko...
Internetā rakstīts, un es neesmu ārsts,
izskatās, ka to var ārstēt ar zālēm.
Tas ir labi.
-Nevaru teikt Dr. Veisai. -Viņai nesaki.
Kurš tev to pielaida?
Īsti nezinu.
-Tas mazais, īsais? -Nē.
Viens skūpsts, un viss. Smirdīga elpa.
Skaidrs.
-Lauku kluba čalis? -Nē.
Nē, viņš tikai glāstīja.
Vai to var dabūt...
Nē, tas nav medicīniski iespējams.
Tas ir noticis mājās.
Varbūt tas tirliņš ar breketēm?
-Ak kungs! -Kas ir?
Nē, nē, nē.
-Triša. -Jopcik dillīt!
Tas kretīns!
Triša, par ko tu runā?
Kurš tas bija?
-Nolādētais Riks. -Nē.
Acīmredzot viņš.
Tu taču negulēji ar Riku!
-Es nebiju to plānojusi. -Ko?
-Tu nebiji... -Un negribēju.
-Ko? -Viņš atnāca.
Papleta tavas kājas un iestūma?
Nē, raudāja, kā manis trūkstot, un man viņa palika žēl.
Šausmas! Un tālāk?
Tad mēs piedzērāmies, un tagad man ir slimība! Lūk, tā!
-Triša. -Ak kungs!
-Man ir STS! -Riks!
Man ir STS!
Tev ir STS, bet nav tik traki, kā domā.
Ja nu nepāries?
Tas nolādētais maitasgabals! Ienīstu viņu!
Es esmu īsta aita. Goda vārds!
Viņš drātējas pa labi un pa kreisi, un man tagad jāārstējas?
Nekā nebija!
Ar Trišu viņš tā neapiesies.
Zvēru pie dieva, kad viņu satikšu,
izraušu daiktu no kaulainās pakaļas, saraustīšu gabalos
un ielidināšu to upē!
Ja gribēs atdabūt, lai nirst pakaļ!
Pie joda viņu!
Nolādēts.
-Nolādēta būšana! -Jā, pie joda viņu.
Ja nu tas izplatās arī uz pēcpusi?
Baisi iedomāties.
Jūties labi?
Jā. Viss kārtībā.
Zini,
es dzirdēju, ka runājies ar Bretu.
Tu dzirdēji?
Jā.
Pārsteidza mani nesagatavotu.
Tomēr
labi, ka cilvēki spēj mainīties.
Vai spēj?
Jā.
Es tā domāju.
Gribi, lai es vadu?
Nē.
Nevaru riskēt ar niknuma izvirdumu uz ceļa,
kad esmu tik viegli ievainojams.
Oho!
Vai tu gribētu,
lai tev pagatavoju čili?
Biežāk gribu satikt draugus.
Mēs to varam.
Un gribu likt traukus trauķenē.
Tev nepatīk, kā es to daru?
Nē, tev nepatīk, kā es to daru.
Tā ir.
Es tikai nekad neesmu redzējis,
ka kāds liek stikla traukus apakšējā plauktā.
Nekad mūžā neesmu to redzējis.
-Jā. Un tad? -Tā var darīt.
Un gribu pielikt fotogrāfijas pie ledusskapja.
Man patīk raudzīties uz tiem, ko mīlu, kad dzeru rīta kafiju.
Pie ledusskapja?
-Jā, es gribu viņus pie ledusskapja. -Labi. Zini ko?
Man nav ne mazāko iebildumu.
Neviena paša.
Es tevi mīlu, Bred.
Es mīlu tevi.
Nu labi.
Brauksim taisīt čili.
Jūties labāk?
Jā.
Kas ir?
Ko tu man jautā?
Tu izdvesi dīvainu skaņu.
-Kas noticis? -Nekas tāds.
Kaut kas taču ir.
Izstāsti man.
Viens vīrišķis prātā.
Mums nav par to jārunā.
Tev kāds patīk?
Kas viņš ir?
Kāds no bāra?
Tā var teikt.
Un?
Un viss. Nekā nav.
Starp mums nekas nav bijis un nebūs.
Bet...
Tam nav nozīmes, jo visu laiku par viņu domāju.
Nu labi.
Ko tu darīsi?
Neko.
Kāpēc?
Jo viņš nedomā par mani.
-To tu nezini. -Es zinu.
-Triša. -Nē, tu to nevari zināt.
-Uzaicini viņu kaut kur. -Traka esi?
Kas ir sliktākais, kas varētu notikt?
Tas varētu beigties ar dedzinošu niezi.
Es vēl nevaru par to jokot.
Piedod.
Paklau, Sema.
Tev nav no kā baidīties.
Šajās lietās neviens neko nesaprot.
Neviens. Tu vienkārši...
Dari un viss.
Kaut man būtu tava pārliecība.
Ne tava slimība, bet pārliecība.
-Tas ir muļķīgi. -Nav vis.
Jā.
Patiesībā viss ir vienkārši, Sema.
Tev tas jāapliecina.
Nepiemini savu stulbo apliecināšanu.
Šausmas.
Ak šausmas.
-Vai to tu apliecināji? -Klusē.
-Paldies. -Tu jūties labi?
Jā, kā vēl nekad.
Nu tad,
arlabunakti.
Arlabunakti.
DIENNAKTS APRŪPE
Nolāpīts.
Tev bija taisnība. Hlamīdiju infekcija.
Zāles būs pēc 20 minūtēm.
Labā ziņa: es tev atnesu kolu pret paģirām
un kanēļmaizīti - tāpat vien.
Paldies, ka par mani rūpējies.
Ņem par labu.
Padalīsies vai kā?
-Jā. -Es to nepirku tev vienai.
Vakar vakarā
tu mani iepriecināji ar savu atklātību.
Tas bija vājuma mirklis. Tagad jūtos labāk.
-Tu runāji par islandieti. -Ko?
Es atvainojos!
Tu ielūrēji manā nolādētajā telefonā?
-Jā. -Maita tāda!
Maita!
Tagad es zinu. Tev man jāstāsta viss.
-Tev nešķiet, ka viņš drusku smird? -Nē, viņš nesmird.
-Ak kungs. -Labi, tad es gribu zināt visu.
Atvaino, tu savu iespēju palaidi vējā.
-Kura tagad ir maita? -Tu, es, mēs...
Mēs esam māsas maitas.
-Hlamīdiju maitas. -Nē!
Iesim pēc zirgu tabletēm tavai slimajai pākstij.
-Vai tās ir tik lielas? -Jā, milzīgas.
Kā puisis no lauku kluba, uz kura tev bail apsēsties.
-Iedod viņa numuru. Es nebaidos. -Kā - apsēsties?
Subtitrus tulkoja: Gundega Gulbe