Jedná se o stejný fenomén.
Skočím z útesu a budu předpokládat,
že člověk, kterým se stanu, bude na úpatí útesu
a chytne mě.
Při pádu se odehraje hodně věcí.
DOKÁŽEME TĚŽKÉ VĚCI
Jo.
A díky tomu se stanu jinou ženou,
než dopadnu dolů a chytím sama sebe.
Sakryš.
Takže tomu věříš.
Věřím?
Nevím, jestli je to důvěra.
- Je to neskutečný vnitřní pocit. - Bože!
Je to ďábelský obchod.
- Jo. - Ne!
Nemůžeš zůstat, ani odejít, tak pojďme na to.
Ale mohla bys zůstat. Mohla.
- Uvidíš jednu holku... - Ne.
Na tohle teď nemám nervy.
- Prostě nemám! - Půjdeš se podávat na jednu holku.
Zmlkni. Miluju tě, ale zmlkni.
Ne!
Ale ne.
Co jsem to udělal?
MOST
- Čau. - Čau.
- Co? Co se děje? - Ale nic.
Naboural jsem autem do starý milý dámy.
Dobře.
Proboha, ty... Nezabils ji, že ne?
Ne! Byl to jen ťukanec. Ťukanec, ale...
Všechno v pořádku?
Pomohl by francouzský toust?
- Jo, to by pomohl. - Jo, přesně. Za pokus to stojí.
Taks dostal starou paní. Trochus ji ťuknul!
- Jo. - To nic není.
Počkej.
Bože, volá mi.
Proč mi volá? Řekla, že jí nic není.
Hnula si snad s krkem?
Haló?
Jo.
Jo, jsem.
Ano.
Samozřejmě.
Nashle.
No, to znělo dobře. Bylo to dobrý? Bylo.
Volala, jestli jsem v pořádku,
protože se prý nezeptala, když jsme nabourali.
Páni. To...
- Ona je nejmilejší... - ...je milý.
...na světě.
Joeli, hele! Podívej.
Francouzskej toustík! Ten ty miluješ!
Miluju. To jo.
Pardon, to bylo nahlas. Promiň. Pojďme radši změnit téma.
- Určitě? - Jo, změňme téma.
Chceš mluvit o zrádnejch manželech?
Frede!
Frede Rococo.
Já ne, nejsem tu.
Teď jsme tě načapali!
Co? Jen si jdu pro salát. O nic nejde.
Frede, chodíš sem celou tu dobu?
- Ne. - My tě neprásknem.
- Nechceš si k nám přisednout? - Jo.
Sem? Před francouzskej toust?
- To jsou muka! - Dnes můžem.
Ignoruj to.
Tak jo, Frede. Tvůj cheeseburger a hranolky.
- Frede! - Frede.
Co? Občas chci bejt zlobivej kluk.
No páni!
- Co? Tady? - Jo.
Joeli, to není tak zlý.
- Není to zlý, že? - Ne, není.
Jo.
Můžeš řídit?
Jestli chceš, klidně tě svezu. Chtěl bys?
Ne. Dobrý.
Trochu to se mnou otřáslo, ale dobrý.
Kéž bys mohl ke mně, abych se o tebe postarala.
Dali bysme nějaký koktejly a lechtačky a...
To můžu.
- Můžem. Chci to! - Můžeš?
Nemusíš se zeptat Brada?
Ne! Je můj přítel, ne máma.
Můžu dělat, co chci. A chci... pyžamovou párty.
Bože můj. Vážně, jsem tak nadšená. Tohle bude...
Potřebuju to. Bude to jako dřív. Fakt se těším.
Joeli, ne! No tak.
Takhle jsem tě neviděla, co jsme koukali na Opus pana Hollanda.
Seber se, no tak!
Už dobrý.
- Dobrý. Jo. - Určitě? Dobře.
Protože jestli chceš,
tak ti ráda zazpívám kousek „Beautiful boy“ a...
Neopovažuj se! Ruce dolů!
Myslím, že moje prsty...
Ne, tahle část mě vždycky nejvíc dostane. Dej je dolů.
Dostane i mě.
- Bože. - A Richard Dreyfuss
za to nedostal Oscara?
Neměl svůj rok.
Hádej co,
nezájem, že seš v práci!
MOŽNOSTI OSVĚTLENÍ
Ne.
Zajímá mě,
s jakou courou ses vychrápal tentokrát, Ricku!
Prostě chytneš chlamydie a předáš je mně?
Kdo tohle udělá?
Ne.
Nehraj na mě blbýho.
Jo, byla jsem u doktora!
Jo! Dělal mi testy, ty idiote! A ty?
Já?
Ne.
Ode mě jsi to nijak v žádným případě chytit nemohl!
To je medicínsky nemožný!
Nevysnila jsem si chlamydie, nestáhla je z nebe a neřekla:
„Skvělý! Nakazím touhle chorobou
mýho zasranýho, vylízanýho exmanžela, kterej...“
Dej mi to.
Čau, Ricku. Tady Sam.
Jo, hele, všichni ví, že neudržíš ptáka v gatích.
Ne. Sklapni. Teď mluvím já.
Jo, byls to ty. Jo.
Takže se s tvým špinďourem držte od mý ségry.
Rozumíme? Rozumíme. Tak jo. Fajn.
- Chceš ještě něco? - Jo. Jen... Pitomče!
Tak to bude všechno, Ricku. Díky.
- Běž se vycpat. - Jo.
- Dobrý. Zavolalas mu. - Jo.
- Jo? Jak ti je? - Cítím se dobře.
- Dobře? - Jo.
- Fajn. Chceš chvilku? - Ne! Jsem teď rozjetá!
- Tak jo... - Skvělej pocit.
Dobře! Kde mě chceš?
- Sedni si tamhle. - Fajn, tady.
- Připravená? - Jo. Fakt připravená.
Mitchi, Helen,
jsem nadšená, že vám můžu představit
naši Konzu pro léčbu.
Děkuju.
Tady mám nákres prostoru.
Jak vidíte, vepředu jsou stoly,
kde se hosté registrují, když dorazí.
Dáme jim cedulku
a zaregistrujeme jejich telefonní číslo na aukci.
Neřeknu dvakrát „registrovat“.
- Boží. Jde ti to. - Děkuju.
Tady máme vystavené předměty na aukci, ze kterých
jsme velmi nadšení.
Lístky na fotbalový zápas.
Dva lístky na představení Hairspray v McCainu.
A zážitek uvař-si-vlastní-pivo
v Manhattanském pivovaru.
- To by se ti líbilo. - To je fakt dobrý.
A teď...
Mitchi, Helen,
vím, že jste nechtěli, aby byl dnešek o vás,
ale váš příběh je tak inspirativní
a také vím, že lidi hluboce osloví.
Je to něco, s čím se spojí
a snad je to inspiruje k štědrosti.
- Můžu? - Jo, jistě.
To je...
Páni, Trish. To je fakt skvělý. O tom jsem nevěděla.
- Líbí se ti to? - A jak.
NÁŠ PŘÍBĚH
Bože, porazila rakovinu třikrát.
Jo, já vím.
Je velká bojovnice a on ji tak miluje.
- Šílený. - Jo.
No a to je většina.
Páni.
Chci říct, seš v tomhle vážně dobrá, Tricio.
Jen jim chci ten večer vydělat spoustu peněz.
Tolik jsem se toho dozvěděla.
Třeba o jejich výzkumu rakoviny na univerzitě.
O tom jsem nevěděla. A ty?
- Ne, vůbec. - Přesně!
A já pro ně chci vydělat celej náklaďák plnej peněz, víš?
Žádná rodina by neměla...
No, vždyť ty víš.
Jo.
Co když...
- Co když co? - No...
Co udělat „Deset dolarů na léčbu“ na fotbale?
Hodíš telefonní číslo na obrazovku,
kam by napsali a přispěli.
Napíšou číslo, pošlou peníze
bum, hotovo.
Nevím.
Ale kdyby tam bylo 50 000 lidí
a i jen čtvrt z nich přispěla,
- tak to bude spousta peněz. - No teda.
To je dobrý. Jako fakt dobrý.
Tak jo.
Dej sem ruku.
- Ruku? - Jo. Dej ji sem.
A na tři uděláme, raz, dva, tři, manifestujem.
- Musíš to říct takhle. Manifestujem! - Tak jo.
Raz, dva, tři.
- Manifestujem! - Manifestujem!
Tohle se nestalo.
Tak jo, musím padat. Budeš skvělá.
Ne! Zůstaň.
Ne. Bohatý lidi nejsou nic pro mě.
- On není jako boháči. Přísahám. - Trisho, tak to nefunguje.
Ne! Sam, jsem nervózní. Prosím, zůstaň.
Promiň. Musím... něco udělat.
Co? Musíš něco udělat?
- Jo, musím něco udělat. - Islanda?
Bože. Nech toho.
Je to tak! Randíš s Islandem?
- Nech toho. - Řekni, že nejdeš v tomhle.
- Co? - Prosím.
Co si třeba natočit vlasy?
- Tricio! - A možná trochu lesku na rty?
A až to uděláš, mrkni do zrcadla.
Trhni si!
Ježíši.
Ježíši, seber se.
Jasně.
Fajn.
O nic nejde.
Ahoj.
- Ahoj. - Ahoj.
Jdu trochu pozdě. Byla...
měla jsem módní pohotovost.
Hezká košile.
Díky, já... zkusila jsem něco novýho.
Dobrý.
- Sluší ti to. - Pardon?
- Říkám, že ti to sluší. - Děkuju.
Děkuju.
Kde je Wesley? Já...
Je taková moje emocionální podpora.
Moje taky.
Teď spí.
Jasně.
- Mám ho zavolat? - Ne, nemusíš.
Zavolám ho. Wesley!
- Pojď sem. - Čau!
Ahoj!
- Hodnej! - Jo.
Myslím, že je nervózní jako já.
Chceš se... Chceš se projít?
Jo, jasně.
- Dobře, vezmu si kabát. - Tak jo.
Jak se daří slepicím?
Dobře.
Dal jsem jim tam hračky.
Když se nudí, tak se perou.
Slepice. Jsou jako my.
Tamhle jsem udělal záhony.
Kapustičky, brokolice,
tuříny.
Měl jsem i brukve, ale sežraly je srny.
Jo. Víš, můj...
Táta to dělal tak, že natáhl kostky mýdla,
aby tam nelezly.
Nevím, jestli to pomohlo, ale...
nikdy jim nechtěl ublížit, tak...
Dobrej nápad.
Jo a tamhle jsem zasadil pohanku.
Anglickej hrách, omlouvám se.
Půda potřebuje odpočinek.
Půda je jako my.
Ty střílíš?
Zkusil jsem to.
- Jo? Jak to šlo? - Trvalo to.
Není to tak snadný, jak to vypadá.
Ale...
Jestli...
Jestli chceš, můžu ti to ukázat.
V podstatě stačí najít těžiště
a pak to do sebe zapadne.
- To dává smysl. - Jo.
No jo, ty... Myslím, že si vedem skvěle.
Taky si myslím.
Je to trapný, ale bála jsem se,
že si nebudem mít co říct, tak mám seznam.
- Máš seznam? - Mám seznam.
- Můžu ho vidět? - Ne.
- Prosím?
- Je fakt zlej. - Nemůže bejt tak zlej.
Není dobrej.
Ukaž mi ho, prosím.
Dobře.
Bože můj.
- „Psi.“ - Nemusíš to číst nahlas.
Chci ti odpovědět na otázky o mně.
- Dobře. - „Vždyckys měl psy?“
No, skoro.
Jednou jsem dokonce choval tele.
Ale jen jednou.
Zlomilo mi to srdce, když jsem ho musel prodat.
Jak se jmenovalo?
Audbjorg.
To sis vymyslel, ne?
Nevymyslel.
- Promiň. - Proč se směješ?
- To fakt bolí. - Doufám...
Snad měla přezdívku.
Která kráva by na tohle přiběhla?
Audbjorg!
Konečně ses zasmál mýmu vtipu.
Nelíbí se mi, jak se pořád shazuješ.
Jaký další otázky máš?
Tohle je ostuda.
„Jakej je Island?“
Chladnej.
V zimě hodně tmavej.
V létě zase jasnej.
Moc hezkej.
Nemusíš v tom pokračovat, jestli nechceš.
- Ne, bavím se. - Dobře.
„Oblíbená hudba.“
Snadný.
Klasická.
Wagner nebo Debussy.
Jen pitomec nemá rád „Clair de Lune“, ne?
Přesně.
Vrať mi to,
jinak si nebudem mít o čem povídat, tak...
- Sakra. - Ne.
- Nechtěl jsem... - Dobrý.
- Ne, promiň, já... - To ne ty.
Bože.
Víš co? Asi půjdu.
- Ne... Nechoď, prosím. - Ne, já...
Ale ne.
Mrzí mě to. Já...
- Ty... Ty jsi... - Tak...
- ...neudělal nic špatně. - Tak... prostě pojďme.
A pak uvidíme.
Nevím, možná nemám...
Možná na tohle nemám emocionální infrastrukturu.
Tak fajn.
Pak řekl: „Hoď to,“ tak jsem to hodil!
A ono se to odrazilo od země a praštilo ho to přímo mezi oči!
Cizí byznys, cizí problém.
Nemůžu... Jmenuje se to Chyť klub.
- Jmenuje... Chyť to! - Chyť to!
Hej, jak dlouho to máme nechat na nohách?
Asi je přestávám cítit.
Víš ty co?
Teď, kdyžs to zmínil, já ty moje taky.
To nemaj? Já myslela, že jo.
- Myslíš? Já nevím. - Ani já ne.
- Měli bysme to sundat. - Jo, máš pravdu.
I když ráda nic necítím.
Sam!
A co se stane teď?
No, nejdřív...
Nejdřív to bude děsivý a pak to bude nechutný.
A pak budem mít miminkovský jemný nožky.
A to necítění?
Nejasný.
Skvělý. To je bezva.
- Na zdraví. - Na mrtvý nohy.
Na mrtvý nohy.
Dobře, tak...
Už...
o tom můžeme mluvit?
- Jo. - Mám prostě...
Jo.
Tak fajn.
Vím, že ses s tím smířil,
ale nemá tohle něco společnýho s dětma?
Dobře. Bála jsem se,
že to má něco společnýho s Bohem nebo vírou.
Což jde mimo mě. Bože, fajn. Přihořívá. Dobře.
Fajn.
Když já nevím...
- Promiň. - Ne.
Promiň.
Jen že... je to fakt dobrý.
S Bradem je to dobrý.
Mám přátele. Mám tebe.
Můj život je báječnej.
Proč to není dost?
Proč je špatný chtít trochu víc?
Podle mě na tom není nic špatnýho.
Nevím, co mám dělat.
No... možná...
Co si promluvit s pastorkou Deb?
Ne, ten most je spálenej.
To si nemyslím, Joeli.
To všechno, co jsi o ní říkal. A taky je...
dobrej člověk, ne?
- Jo. - Proč to prostě...
Proč to nezkusíš a pak uvidíš?
Víš jak...
- Jo. - Ona...
Vždycky říkáš, že jsou Ježíšovi lidi dobrý, ne?
Tak nějak, nevím.
Ježíšovi lidi jsou dobrý?
Jo, Ježíšovi lidi...
Jo, no. Koupila jsem si s tím nálepku na nárazník.
- Možná ne. - Dobře.
- Dobře, to stačí. O mně jsme už mluvili... - Ne!
...dost dlouho. Pojďme mluvit...
- Mám času dost. Pokračujem. - Ne, nudí mě to.
Nudím sám sebe! Chci slyšet o tobě.
Pověz mi, co je novýho u tebe.
- Tak moc. - Skvělý! Povídej!
Tak fajn.
No...
je tady jeden... jeden chlap.
Jakej?
Ten, co si pronajímá farmu.
Jo! Ten z baru!
Co je mužnej a má ten hlubokej hlas.
Dobře. Jak se jmenuje?
Vlastně ani nevím.
Stejně to nikdo nevysloví.
- Nevím. Říkám mu Island. - Island?
No, Islanďani jsou fakt dobří lidi.
- Vážně? - Já nevím.
Sakra.
No...
On...
mě pozval na rande a... já šla.
A on...
mě políbil.
Promiň!
- Dobře! - Chtěla jsem ti to říct.
- Přísahám. - Dobrý. Říkáš mi to teď.
A jak se cítíš?
Nic moc.
Proč?
Mám ho fakt ráda.
A já nejsem...
Nejsem moc...
Moc nevím, co dělám.
A taky to vyvolává spoustu věcí.
Jakejch?
Co k sobě cítím.
A...
pořád si říkám, co když mě pozná?
Jak to může chtít?
Jak by nemohl?
Taky to tak chci cítit, Joele.
Já se...
vážně snažím.
Snažím se. Fakt se snažím.
Ale některejch věcí je těžký se zbavit.
- Já vím. - Já vážně chci.
Proč to prostě nezkusíš a pak uvidíš?
No, naser si.
Řekla mi to jedna moudrá žena.
Je to blbá čubka.
Chtěl jsem tě na mý úrovni.
No, co si pustit Opus pana Hollanda, ať je nám líp?
Beru!
- Jo. - Nevyhrožuj mi zábavou.
Budu, protože jdeme zpráskat koblihy.
Mňami!
Nevím, jestli bych měl. Mám trochu zácpu.
Tohle pomůže. Slibuju.
To je ten jahodovej, co jsem... Jo!
- Ten jsem ještě nejedla. - Ani já.
Můj bože.
Co to...
Vypadá to jako Triciin zánět,
- což mimochodem nebyl zánět. - Co?
- Chlamydie! - Ne!
To tu ještě nebylo!
Promiň, cítím se hrozně.
Překlad titulků: Jan Šauer