Tas pats fenomenas.
Nušoksiu nuo skardžio, darydama prielaidą,
kad žmogus, kuriuo tapsiu, lauks skardžio papėdėje
ir mane sugaus.
O krentant nutiks visokio mėšlo...
DAROM, KAS SUNKU
Taip.
...ir dėl to virsiu kitokia moterimi,
kol sugausiu save papėdėje.
Po galais.
Todėl tikite tuo.
Tiki tuo.
Net nežinau, ar tai tikėjimas.
- Tai absurdiška nuojauta. - Dieve!
Sandoris su šėtonu.
- Negali pasilikti... - Ne!
...negali išeiti, todėl velniai nematė.
Bet pasilikti galėtum.
- Pasidomėsi mergina... - Ne.
Negaliu dabar šito klausytis.
- Negaliu klausytis! -„Pasidomėsi mergina.“
Užsičiaupk. Myliu tave, bet užsičiaupk.
Ne!
Ne.
Ką aš padariau?
TILTAS
- Labas. - Labas.
- Kas? Kas nutiko? - Nieko.
Ką tik su mašina įsirėžiau į labai mielą senučiukę.
Aišku.
Dieve mano, tu ne... Neužmušei jos?
Ne! Ne, tik stuktelėjau, bet...
Ar viskas gerai?
Prancūziški skrebučiai padėtų?
- Taip, tiesą sakant. - Taip. Verta pamėginti, ar ne?
Pričiupai senutę, tiesa? Stuktelėjai!
- Taip. - Nieko tokio.
Palauk.
Dieve mano, ji man skambina.
Kodėl ji man skambina? Sakė, kad jai viskas gerai.
Susižeidė sumautą kaklą?
Klausau.
Taip.
Ne, aš sveikas.
Taip.
Žinoma.
Viso.
Nuskambėjo gerai. Ar buvo gerai? Buvo gerai.
Ji tik paklausė, kaip aš,
nes susigriebė, kad nepaklausė, kai susidūrėme.
Nieko sau. Tai...
- Taip mielai... - Miela.
dar niekas nėra pasielgęs.
Džoeli, žiūrėk! Žiūrėk, Džoeli.
Prancūziškas skrebutis! Tau jis patinka!
Taip, patinka.
Atsiprašau, labai garsiai. Pakeiskim temą.
- Tikrai? - Keičiam temą.
Nori pasikalbėti apie slapukus vyrus?
Fredai!
Fredai Rokoko.
Ne aš.
Įkliuvai.
Kas? Aš tik paėmiau salotas. Nieko čia tokio.
Visą laiką čia vaikščiojai?
- Ne. - Mes tavo paslapties neišduosim.
- Gal prisėsk prie mūsų? - Taip.
Čia, priešais prancūzišką skrebutį?
- Pribaigsit mane! - Vaišių diena.
Nekreipk į jį dėmesio.
Gerai, Fredai. Tavo sūrainis ir skrudintos bulvytės.
- Fredai. - Fredai.
Kas? Kartais noriu būti blogu berniuku.
Nieko sau!
- Ką? Ten? - Taip.
Džoeli, ne taip ir blogai.
- Taip, ne taip ir blogai, tiesa? - Niekis.
Taip.
Tikrai gali vairuoti?
Jei nori, galiu pavežti. Argi ne miela būtų?
Ne. Man viskas gerai.
Tik patyriau nedidelį sukrėtimą, bet viskas gerai.
Jei atvažiuotum pas mane, slaugyčiau tave, kol atsigautum.
Galėtume išgerti martinių, pasikutenti ir...
Galėčiau.
- Galėtume. Aš to noriu! - Gali?
Nereikia atsiklausti Bredo?
Ne! Jis mano vaikinas, ne mama.
Galiu daryti, ką noriu, o aš noriu nakvoti pas tave.
Dieve mano. Rimtai, aš taip džiaugiuosi. Bus...
Man to reikia. Bus kaip senais laikais. Labai džiaugiuosi.
Džoeli, ne! Liaukis.
Nemačiau tavęs tokio nuo tada, kai pažiūrėjom „Pono Holando kūrinį“.
Nagi, susiimk.
Man viskas gerai.
- Man viskas gerai. Taip. - Tikrai? Gerai.
Nes jei nori,
mielai sudainuočiau tau gabalėlį iš „Beautiful Boy“ ir aš...
Nedrįsk! Nuleisk rankas!
Manau... Mano pirštai...
Ne, nes šita dalis man baisiausia. Nuleisk rankas.
Man irgi baisu.
Vis dar netikiu, kad Ričardas Dreifusas
tada nelaimėjo „Oskaro“.
Metai buvo ne jo.
Žinai, ką?
Man nerūpi, kad dirbi.
APŠVIETIMAS
„KONZA“ UŽ VAISTUS
Ne.
Labiausiai noriu žinoti,
su kokia šliundra šįkart susimetei, Rikai?
Pasigauni chlamidijų ir tiesiog perduodi jas man?
Kas taip elgiasi?
Ne.
Nevaidink čia kvailelio.
Taip, buvau pas gydytoją!
Taip, pasitikrinau, kvaily tu. O tu?
Aš?
Ne.
Net ir labai norėdama, nebūčiau galėjusi tavęs užkrėsti.
Tai mediciniškai neįmanoma.
Neišsigalvojau chlamidijų, nenukabinau jų nuo dangaus ir nepasakiau:
„Kaip smagu! Perduosiu šią LPL
savo sumautam kvailiui, subines grabaliojančiam buvusiam vyrui, kuris...
Duok man telefoną.
Sveikas, Rikai. Labas, čia Sem.
Taip, visi žino, kad nenulaikai pimpalo kelnėse.
Ne. Ne, užsikišk. Dabar kalbu aš.
Taip, tai buvai tu. Taip.
Todėl tu su savo nešvariu pimpalu nesiartink prie mano sesers.
Ar suprantame? Suprantame. Puiku. Gerai.
- Nori dar ką nors pridėti? - Taip. Tiesiog... Subinė!
Gerai, manau, tiek užteks, Rikai. Ačiū.
- Užsikrušk. - Taip.
- Gerai! Pagaliau jam paskambinai? - Taip.
- Tikrai? Kaip jautiesi? - Taip. Puikiai.
- Gerai? - Taip.
- Gerai. Tau reikia laiko? - Ne! Aš užsivedus, blemba!
- Gerai... - Dieve, buvo gera.
Gerai! Kur man eiti?
- Sėsk štai ten. - Gerai, štai čia.
- Pasiruošusi? - Dar ir kaip pasiruošusi.
Mičai, Helena,
man labai smagu jums tai parodyti.
Pristatau jums „Konza“ už vaistus“.
Ačiū.
Turiu čia vietos planą.
Kaip matote, mūsų stalai – priekyje,
atvykę svečiai registruosis čia.
Duosime jiems dalyvio numerį
ir užregistruosime telefono numerį tiesioginiam aukcionui.
Nekartosiu „registruosime“.
- Jėga. Gerai varai. - Gerai. Ačiū.
Čia bus vitrinos su tiesioginio aukciono daiktais,
kuriais labai džiaugiamės.
Turime privačias vietas futbolo rungtynėse.
Turime du bilietus į „Laką plaukams“ Makeino salėje.
Ir turime alaus virimo pamoką
Manhatano alaus darykloje.
- Žinojau, kad tau patiks. - Tikrai šaunu.
O dabar...
Mičai, Helena,
žinau, kad šįvakar nenorėjote atsidurti dėmesio centre,
bet jūsų istorija yra labai įkvepianti,
ir žinau, kad ji stipriai paveiks žmones.
Jie turės į ką lygiuotis,
ir, tikėkimės, pajus įkvėpimą dosniai dalintis.
- Galima? - Taip, žinoma.
Turiu galvoje...
Nieko sau, Triša, išties šaunu. Nežinojau, kad taip padarysi.
- Patinka? - Labai.
MŪSŲ ISTORIJA
Ji triskart įveikė krūties vėžį.
Taip, žinau.
Ji tikra kovotoja, o jis ją labai myli.
- Neįtikėtina. - Taip.
Taigi, daugiau mažiau viskas.
Nieko sau.
Tau šitas mėšlas žiauriai gerai sekasi, Triša.
Tik noriu jiems tą vakarą uždirbti krūvą pinigų, supranti?
Daug visko sužinojau.
Pavyzdžiui, jie vykdo fantastiškus vėžio tyrimus Kanzase.
Aš to nežinojau. O tu?
- Ne, neįsivaizdavau. - Žinau!
Tik noriu atvažiuoti pas juos pikapu, pinigų kupina priekaba.
Jokia šeima neturėtų...
Turiu galvoje, pati žinai.
Taip.
O jei...
- Kas – jei? - Na...
O jei surengtum „10 $ už vaistus“ futbolo rungtynėse?
Galėtum rodyti sumą dideliame ekrane,
kad žmonės siųstų žinutes ir aukotų.
Jie išsiunčia žinutę, paaukoja dešimt žalių,
bum, viskas, supranti?
Nežinau. Na...
Bet jei susirinktų 50 000 žmonių,
ir bent ketvirtis ką nors paaukotų, galėtum...
- Gan daug pinigų. - Po galais.
Gera mintis. Tikrai gera.
Gerai.
Dėk ranką čia.
- Ranką? - Taip, padėk čia.
Kai suskaičiuosiu iki trijų, sakysim „vienas, du, trys, manifestuoju“.
- Turi taip pasakyti. Manifestuoju! - Gerai.
Vienas, du, trys.
- Manifestuoju! - Manifestuoju!
Gerai, to nebuvo.
Turiu iš čia dingti. Puikiai susitvarkysi.
Ne! Noriu, kad liktum.
Ne. Su turčiais neprasidedu. Ne mano stilius.
- Jis nepanašus į turčių. Tikrai. - Jie yra kokie yra.
Ne! Sem, aš nervinuosi. Noriu, kad liktum.
Atsiprašau. Turiu reikalų.
Ką... Tikrai turi?
- Taip, turiu kai ką padaryti. - Su Islandija?
Dieve. Atstok.
Tikrai! Susitiksi su Islandija?
- Atstok... - Tik nesakyk, kad taip apsirengusi.
- Ką? - Prašau.
Tiesiog... Tik sakau, truputį pagarbanok plaukus. Gal tik...
- Triša! - Gal pasidažyk lūpas?
Ką bedarytum, prieš tai gerai apžiūrėk.
Neskubėk!
Jėzau.
Jėzau, valdykis.
Žinoma.
Gerai.
Nieko čia tokio.
Labas.
- Sveika. - Labas.
Atsiprašau, truputį vėluoju. Mane...
Mane ištiko mados krizė.
Gražūs marškiniai.
Ačiū. Aš... Žinai, nusprendžiau išmėginti šį tą naujo.
Tinka.
- Labai gražiai atrodai. - Ką sakei?
- Sakau, atrodai labai gražiai. - Ačiū.
Dėkui.
Kur Veslis? Aš...
Jis tarsi mano emocinės paramos gyvūnas.
Mano irgi.
Jis miega.
Gerai.
- Nori, kad jį pašaukčiau? - Ne, nereikia.
Pašauksiu. Vesli!
Labas!
Sveikutis!
- Geras šuo! - Taip.
Manau, jis jaudinasi ne mažiau už mane.
Nori pasivaikščioti?
Taip, žinoma.
- Gerai, pasiimsiu švarką. - Gerai.
Kaip sekasi vištoms?
Gerai.
Įdėjau joms žaislų.
Kai pradeda nuobodžiauti, susipeša.
Žinai, tos vištos. Visai kaip mes.
Sukasiau ten kelias lysves.
Briuseliniai kopūstai, brokoliai,
griežčiai.
Ten augo garstyčios, bet jas nuėdė elnias.
Taip. Žinai, mano...
Mano tėtis prikabindavo muilo gabaliukų ant virvės,
kad juos nubaidytų.
Nežinau, ar tai kuo nors padėjo, bet...
jis niekad nenorėjo jų nuskriausti, todėl...
Man patinka ši mintis.
Taip, o ten pasėjau šiek tiek grikių.
Žirnelių, atsiprašau.
Taip, žemei reikėjo pailsėti.
Žemė – visai kaip mes.
Šaudai?
Pabandžiau.
- Tikrai? Kaip sekėsi? - Prireikė laiko.
Nėra taip lengva, kaip atrodo.
Bet...
Žinai, jei...
Jei nori, galėčiau parodyti...
Iš esmės tereikia surasti atramą,
o paskui jau viskas išeina savaime.
- Logiška. - Taip.
Taip, tu... Manau, mums puikiai sekasi.
Taip, ir man taip atrodo.
Gėda, bet bijojau, kad neturėsime
apie ką kalbėtis, todėl sudariau sąrašą.
- Sudarei sąrašą? - Taip, sudariau.
- Galiu pamatyti? - Ne.
- Prašau?
- Išties blogai. - Negali būti taip blogai.
Sąrašas nėra geras.
Parodyk, prašau.
Gerai.
Dieve mano.
-„Šunys“. - Gerai, nereikia skaityti garsiai.
Ne, noriu atsakyti į klausimus apie mane.
- Gerai. -„Visada laikei šunis?“
Dažniausiai.
Vienerius metus auginau telyčaitę.
Tik kartą, nes...
Plyšo širdis, kai turėjau ją parduoti.
Kuo ji buvo vardu?
Odbjorg.
Išlaužei iš piršto, tiesa?
Ne.
- Atsiprašau. - Kodėl juokiesi?
- Labai skaudu. - Na, tikėkimės...
Ji turėjo pravardę.
Kuri karvė atbėgtų, kai ją taip pašauktum?
Odbjorg!
Pagaliau mano pokštas tave prajuokino.
Man nepatinka, kad visada save menkini.
Kokių dar turi klausimų?
Tai labai žemina.
„Kokia yra Islandija“?
Ten gan šalta.
Žiemą labai tamsu.
Vasarą labai šviesu.
Be galo gražu.
Jei nenori, neprivalai atsakinėti.
- Ne, man smagu. - Gerai.
„Mėgstama muzika“.
Lengva.
Klasikinė.
Vagneris arba Debiusi.
Jei nemėgsti „Clair de Lune“, esi šiknius, tiesa?
Būtent.
Gali man jį grąžinti?
Nes nebeliks apie ką kalbėtis, todėl...
- Šūdas. - Ne.
- Reikėjo paklausti. - Viskas gerai.
- Ne, atleisk. Aš... - Ne, tu nekaltas.
Dieve.
Žinai, ką? Gal aš eisiu.
- Ne, aš... Prašau, neišeik. - Noriu...
Vargeli.
Labai atsiprašau. Aš...
- Tu ne... - Tiesiog...
- Nieko blogo nepadarei. - Tiesiog pasivaikščiokim, aš...
Pažiūrėkim, kas nutiks.
Nežinau, gal ir neturiu...
Gal neturiu reikiamos emocinės infrastruktūros.
Gerai.
Jis pasakė: „Mesk“, aš ir mečiau!
Atšoko nuo žemės ir žiebė jam į tarpuakį!
Ne tavo reikalas, ne tavo bėdos.
Ne... Klubas vadinasi „Sugavimo“.
- Vadinasi... „Sugauk“! - Sugauk!
Palauk. Kiek laiko turime juos laikyti ant kojų?
Nes maniškės jau ėmė tirpti.
Žinai, ką?
Kai pasakei, jaučiu, kad ir man nutirpo.
Ar tai blogai? Maniau, taip reikia.
- Dieve, tikrai? Nežinau. - Nežinau.
- Jaučiu, kad reiktų nuimti. - Turbūt tu teisus.
Nors man ir patinka nejausti.
Sem!
O kas dabar?
Na, pirma...
Pirma bus šiurpu, paskui bus šlykštu.
O tada turėsime tokius minkštus kūdikėlių padus, kokių dar nesi matęs.
O kaip dėl tirpimo?
Neaišku.
Gerai, puiku. Nuostabu.
- Į sveikatą. - Už nutirpusias kojas.
Už nutirpusias kojas.
Gerai, taigi...
Ar...
Ar jau galima apie tai kalbėti?
- Taip. - Ar turėčiau?...
Taip.
Gerai.
Žinau, kad su tuo susitaikei,
bet ar tai, kas vyksta, yra susiję su vaikais?
Gerai. Nes man buvo neramu.
Galėjo būti susiję su Dievu arba religija.
Iššokau truputį virš bambos. Dieve, gerai. Jau šilčiau.
Aš... Gerai.
Nežinau.
- Atsiprašau. - Ne.
Aš atsiprašau.
Tiesiog viskas išties gerai.
Santykiai su Bredu labai geri.
Turiu gerų draugų. Turiu tave.
Viskas gyvenime nuostabu.
Kodėl to negana?
Kas čia blogo, jei nori truputį daugiau?
Nieko čia blogo, Džoeli.
Nežinau, ką daryti.
Žinai, gal...
Gal pasikalbėk su pastore Deb?
Ne. Tas tiltas sudegintas.
Nesu tokia tikra, Džoeli.
Sprendžiant iš to, ką apie ją pasakojai, žinai, ji...
Ji – geras žmogus, ar ne?
- Taip. - Kodėl tau tiesiog...
Kodėl tiesiog nepabandžius ir nepažiūrėjus, kas nutiks?
Žinai, tiesiog...
- Taip. - Ji...
Visada sakai, kad Jėzaus garbintojai yra geri žmonės, ar ne?
Kažką panašaus sakei. Nežinau.
Jėzaus garbintojai – geri?
Taip, Jėzaus garbintojai.
Aš vos nenusipirkau tokio lipduko ant bamperio.
- Bet nepirkau. - Aišku.
Daugiau nekalbėkim apie... Per ilgai
plepame apie mane. Pakalbėkime...
- Turiu marias laiko. Tęsk. - Ne, man atsibodo.
Aš sau atsibodau. Noriu išgirsti apie tave.
Papasakok apie save. Kas pas tave naujo?
- Labai daug. - Gerai. Klok.
Gerai.
Na...
Žinai, yra toks vyrukas.
Koks vyrukas?
Žinai tą vyruką, kuris nuomoja ūkį?
Taip! Vyrukas iš baro!
Jis labai vyriškas, turi labai žemą balsą.
Gerai, kuo jis vardu?
Žinai, aš net nesu tikra.
Tokio vardo niekas neištars.
- Nežinau, tiesiog vadinu jį Islandija. - Islandija?
Gerai, žmonės iš Islandijos – labai geri.
- Nejaugi? - Nežinau.
Šūdas.
Na...
Jis...
Jis pakvietė mane į pasimatymą, ir aš... nuėjau.
Ir jis...
Jis mane pabučiavo.
Atsiprašau!
- Gerai! - Norėjau tau papasakoti.
- Garbės žodis. - Viskas gerai, dabar pasakoji.
Kaip jautiesi?
Ne per geriausiai.
Kodėl?
Nes jis man labai patinka.
Ir, žinai, nesu...
Aš nelabai...
Nelabai žinau, ką darau.
Žinai, tai tiesiog iškelia į paviršių daug dalykų.
Kokių dalykų?
- Ką apie save manau. - Taip.
Ir...
Vis galvoju, o jei jis mane pažins artimiau?
Kaip jis galėtų to norėti?
Kaip galėtų nenorėti?
Labai norėčiau taip galvoti, Džoeli.
Aš...
Aš tikrai stengiuosi.
Tikrai.
Tiesiog tam tikrų dalykų sunku nusikratyti.
- Žinau. - Aš labai noriu.
Bet kodėl nepabandžius ir nepažiūrėjus, kas nutiks?
Eik tu šikt.
Man taip patarė išmintinga moteris.
Ne, ji tikra kvaiša.
Norėjau, kad būtum mano lygio.
Gal įsijunkim „Pono Holando kūrinį“, kad pasijustume geriau?
Įkalbėjai!
- Taip. - Negrasink, kad gerai praleisiu laiką.
Kaip tik ruošiausi, nes sušveisiu spurgą.
Mamyte!
Nežinau, ar turėčiau valgyti. Pilvas pilnas.
Ne, jos padės. Pažadu.
Ar čia ta braškinė, kurią... Taip!
- Šitos neragavau. - Aš irgi.
Dieve mano.
- Bet? - Ne.
Panašu į Trišos ŠTI.
- Beje, tai buvo ne ŠTI. - Ne!
- Chlamidiozė! - Ne!
Taip dar nebuvo!
Kokia kvailystė.
Subtitrus vertė: Sandra Siaurodinė