E același fenomen.
O să mă arunc în gol și o să presupun
că persoana care o să devin o să fie jos
și o să mă prindă.
Și în cădere se întâmplă multe...
PUTEM FACE CHESTII
Da.
...o să mă transforme în altă femeie
atunci când mă prind după cădere.
La naiba!
Așadar, crede asta.
Ai încredere.
Nici nu știu dacă e încredere.
- E o bănuială ridicolă. - Doamne!
E un târg cu diavolul.
- Nu poți rămâne... - Nu!
...nu poți pleca, deci asta e!
Poți să rămâi, totuși.
- O să vezi ce face... - Nu.
Nu fac față acum.
- Nu pot! - „O să vezi ce face o fată.”
Taci! Te iubesc, dar taci.
Nu!
Nu.
Ce am făcut?
CINEVA, UNDEVA
- Bună. - Bună.
- Ce este? - Nimic.
Am intrat cu mașina în mașina unei bătrânici foarte drăguțe.
Bine.
Doamne... Sper că n-ai omorât-o!
Nu! Am atins ușor bara, dar...
E totul în regulă?
Vă prinde bine niște pâine prăjită?
- Da. - Da. Merită încercat, nu?
Ai lovit o bătrânică? Ai atins-o puțin!
- Da. - E în regulă.
Stai.
Doamne, mă sună.
De ce mă sună? A zis că e bine.
S-a lovit la gât?
Alo?
Da.
Nu, sunt bine.
Da.
Desigur.
Pa-pa!
Ei bine... Părea bine. A fost bine? Da.
A sunat să vadă dacă sunt bine,
pentru că și-a dat seama că nu m-a întrebat atunci.
Uau! E...
- Cel mai drăguț lucru... - Da.
...pe care l-ar face cineva.
Joel, uite!
Pâine prăjită! Adori pâinea prăjită!
Da.
Îmi pare rău, a fost foarte zgomotos. Să schimbăm subiectul.
- Sigur? - Să schimbăm subiectul.
Vrei să vorbim despre soți alunecoși?
Fred!
Fred Rococo.
Nu sunt eu!
Te-ai ars!
Ce? Iau doar o salată. Nu e mare lucru.
Vii aici tot timpul?
- Nu. - Secretul tău e în siguranță.
- Nu stai cu noi? - Da.
Aici, cu pâinea prăjită în față?
- Mă omorâți! - E ziua de răsfăț.
Ignoră.
Bine, Fred. Cheeseburger cu cartofi prăjiți.
- Fred! - Fred.
Ce este? Uneori sunt băiat neascultător.
Uau!
- Ce? Aici? - Da.
Joel, nu e așa de nasol.
- Da, nu e grav, nu? - Nu e grav.
Da.
Poți să conduci?
Fiindcă pot să te duc eu, dacă vrei. N-ar fi drăguț?
Nu, sunt bine.
Am fost puțin șocat, dar sunt bine.
Aș vrea să vii să am puțină grijă de tine.
Putem băga martini și niște lupte pe gâdilatelea...
Aș putea face asta.
- Am putea. Vreau s-o facem! - Poți?
Nu-i ceri voie lui Brad?
Nu! E iubitul meu, nu mama.
Pot să fac ce vreau și vreau o seară între prieteni.
Doamne! Pe bune, sunt încântată. O să fie...
Am nevoie de asta. O să fie ca pe vremuri. Sunt încântată.
Joel, nu! Zău așa!
Nu te-am mai văzut așa de când ne-am uitat la Viață pentru muzică.
Adună-te, zău!
Sunt bine.
- Sunt bine. Da. - Ești sigur? Bine.
Fiindcă, dacă vrei,
m-aș bucura să cânt puțin „Beautiful Boy” și...
Să nu îndrăznești! Lasă mâinile jos!
Cred că... Degetele...
Nu, fiindcă asta e partea care mă distruge cel mai tare. Jos!
Și pe mine mă distruge.
Doamne, tot nu pot să cred, Richard Dreyfuss
n-a luat Oscar pentru asta.
Nu a fost anul lui.
Ghici ce!
Nu-mi pasă că muncești.
VARIANTE DE ILUMINARE
VINDECARE CU KONZA
Nu.
Vreau să știu
cu ce boarfă te-ai mai încurcat acum.
Ai luat chlamydia și mi-ai dat-o mie?
Cine face așa ceva?
Nu...
Nu face pe prostul cu mine.
Da, am fost la doctor!
Da, m-am testat, idiotule! Tu?
Eu?
Nu.
Nu aveam cum să ți-o dau eu ție.
Medical e imposibil.
Nu visez la chlamydia și o preamăresc și spun:
„Haios! Hai să-i dau boala asta
fostului meu, care e un idiot afurisit mâncător de căcat...”
Dă-mi telefonul.
Rick, bună, aici Sam.
Toți știu că nu-ți ții mădularul în pantaloni.
Nu, mai taci naibii! Acum vorbesc eu.
Da, tu ai fost. Da.
Tu și scula ta murdară să nu vă mai apropiați de soră-mea.
Ne-am înțeles? Ne-am înțeles. Bine.
- Vrei să-i mai zici ceva? - Da. Doar... Dobitocule!
Bine. Cred că am terminat, Rick. Mersi.
- Du-te-n mă-ta! - Da.
- Bine. L-ai sunat, în sfârșit? - Da.
- Da? Cum te simți? - Da. Foarte bine.
- Bine? - Da.
- Bine. Vrei să te las? - Nu, acum sunt entuziasmată.
- OK. - Doamne, a fost bine.
Bine! Ce vrei să fac?
- Stai acolo. - Bine, aici.
- Ești gata? - Sunt foarte gata.
Mitch, Helen,
sunt încântată să vă prezint asta.
Bun-venit la Vindecare cu Konza.
Mulțumesc.
Am schița locului.
Așa cum vedeți, avem mese în față,
unde înscriem oaspeții când vin.
Le dăm o paletă
și le înscriem numărul de telefon pentru licitația live.
Nu zic „înscriem” de două ori.
- Îmi place. E tare. - Bine. Mersi.
Aici sunt expuse obiecte pentru licitația noastră,
suntem încântați de ele.
Avem bilele la lojă la meciul de fotbal.
Avem două bilete pentru Hairspray la McCain.
Și mai avem o experiență de produs propria bere
la Manhattan Brewing Company.
- Ție ți-ar plăcea asta. - E tare!
Acum...
Mitch, Helen,
știu că n-ați vrut să fiți în centrul atenției astă-seară,
dar povestea voastră inspiră
și știu că oamenii o să se regăsească în ea.
O să simtă o legătură
și să sperăm că îi inspiră să facă donații generoase.
- Îmi dai voie? - Da, sigur.
Adică...
Trish, e... foarte tare. Nu știam că o să faci asta.
- Îți place? - La nebunie!
POVESTEA NOASTRĂ
Doamne, a învins cancerul de trei ori.
Da, știu.
E o luptătoare, iar el o iubește enorm.
- O nebunie! - Da.
Mă rog, cam asta e.
Ești bună la asta, Tricia.
Vreau doar să le aduc mulți bani în seara aia.
Am învățat multe făcând asta.
De pildă, la K-State sunt cercetări incredibile despre cancer.
Nu știam. Tu știai?
- Nu, habar n-aveam. - Da!
Vreau doar să le aduc un camion de bani.
Nimeni să nu fie nevoit...
Știi tu...
Da.
Și dacă...
- Și dacă ce? - Păi...
Dacă zici „10$ pentru vindecare” la un meci de fotbal?
Poți să pui un număr pe un ecran mare
la care oamenii să trimită mesaje cu donații.
Trimit mesaj la numărul ăla și donează zece dolari.
Pac, rezolvat!
Nu știu...
Dar, dacă sunt 50.000 de oameni
și măcar un sfert donează ceva, ai putea...
- Sunt destul de mulți bani. - La naiba!
E tare. E... E foarte tare!
Bine.
Dă mâna aici.
- Mâna? - Da, pune-o aici.
Când ajung la „trei”, strigăm „manifestă”.
- Trebuie s-o spui așa. Manifestă! - Bine.
Unu, doi, trei.
- Manifestă! - Manifestă!
Asta nu s-a întâmplat.
Trebuie să plec. O să fii grozavă.
Nu! Vreau să rămâi.
Nu, nu le am cu bogătanii. Nu sunt genul meu.
- Nu e ca alți tipi bogați. Jur. - Nu se pot abține.
Nu! Sam, am emoții, vreau să rămâi.
Îmi pare rău. Trebuie... Trebuie să fac ceva.
Ce... Chiar trebuie să faci ceva?
- Da, am ceva de făcut. - E vorba de Islanda?
Doamne! Dă-mi pace!
Asta e! Te vezi cu Islanda?
- Lasă-mă... - Te rog, zi-mi că nu porți aia.
- Ce este? - Te rog!
Zic să-ți faci niște bucle. Poate...
- Tricia! - Niște luciu de buze?
Orice ai face, uită-te bine la el înainte.
Mai lasă-mă!
Doamne!
Ține-ți firea.
Desigur.
Bine.
Nu e mare lucru.
Bună.
- Salut. - Bună.
Scuze, am întârziat. Am fost...
Am avut o urgență legată de modă.
Îmi place cămașa.
Mersi. Am zis să încerc ceva nou.
Merge.
- Arăți bine. - Poftim?
- Am zis că arăți foarte bine. - Mulțumesc.
Mersi.
Unde e Wesley?
E animalul meu de sprijin emoțional. Cred.
Ei bine, e și al meu.
Doarme.
Bine.
- Vrei să-l chem? - Nu, e în regulă.
Îl chem. Wesley!
Salut!
Bună!
- Băiat cuminte! - Da.
Cred că e la fel de emoționat ca mine.
Vrei să ieșim la o plimbare?
Da, sigur.
- Bine... Îmi iau haina. - Bine.
Ce mai fac găinile?
Sunt bine.
Am pus niște jucării acolo.
Dacă se plictisesc, se iau la bătaie.
Găinile... La fel ca noi.
Am făcut niște straturi acolo.
Varză de Bruxelles, broccoli,
nap suedez.
Am avut niște muștar brun, dar l-au păscut căprioarele.
Da. Să știi...
Tata punea niște batoane de săpun
ca să le țină la distanță.
Nu știu dacă aveau cu adevărat efect, dar...
nu voia să le facă rău în vreun fel, așa că...
Îmi place ideea.
Da, și am plantat niște hrișcă acolo.
Mazăre englezească, scuze.
Da, solul avea nevoie de odihnă.
Solul e ca noi.
Tragi la țintă?
Am încercat.
- Da? Și cum a mers? - Mi-a luat ceva.
Nu e așa de ușor cum pare.
Dar...
Dacă...
Dacă vrei, pot să-ți arăt, să știi...
Practic, îți trebuie un punct de sprijin
și apoi totul se leagă.
- Are logică. - Da.
Da, păi... Cred că suntem bine.
Și eu cred la fel.
E jenant, dar mi-era teamă că n-o să avem
despre ce să vorbim, așa că am făcut o listă.
- Ai făcut o listă? - Da.
- Pot s-o văd? - Nu.
- Te rog!
- E groaznică. - Nu poate fi groaznică.
Nu e bună.
Dă-mi-o s-o văd, te rog.
Bine.
Doamne!
- „Câini.” - Nu trebuie să citești cu glas tare.
Vreau să-ți răspund la toate întrebările.
- Bine. - „Ai avut întotdeauna câini?”
În cea mai mare parte.
Într-un an am crescut o vițică.
Doar o dată, fiindcă...
Mi s-a rupt sufletul când a trebuit s-o vând.
Cum o chema?
Audbjorg.
Inventezi, nu?
Nu.
- Scuze. - De ce râzi?
- E supărător. - Sper...
Sper că avea o poreclă.
Ce vacă o să vină în fugă când aude asta?
Audbjorg!
În sfârșit, râzi la o glumă a mea.
Nu-mi place că te desconsideri mereu.
Ce alte întrebări mai ai?
E umilitor.
„Cum e Islanda?”
E destul de frig.
Foarte mult întuneric iarna.
Foarte multă lumină vara.
E foarte frumos.
Nu trebuie să continui asta dacă nu vrei.
- Nu, e haios. - Bine.
„Muzica favorită.”
E ușor.
Clasică.
Wagner și Debussy.
Dacă nu-ți place „Clar de lună” ești un dobitoc, nu?
Exact.
Poți să-mi dai aia înapoi?
Pentru că nu ne mai rămâne nimic de discutat, așa că...
- La naiba! - Nu.
- Trebuia să întreb. - E în regulă.
- Îmi pare rău... - Nu e vina ta.
Doamne!
Știi ce? Cred că o să plec.
- Nu pleca, te rog! - Vreau...
Măi să fie!
Îmi pare rău...
- N-ai... - Hai să...
- N-ai greșit cu nimic. - Să mergem...
Să vedem ce se întâmplă.
Nu știu, poate nu am...
Poate nu am structură emoțională pentru asta.
Bine.
Apoi a zis „Aruncă” și am făcut-o!
Și a ricoșat din pământ și l-a lovit în ochi!
Nu e treaba ta, nu e problema ta.
Nu e... Se Numește Clubul Catch.
- Se numește... Prinde! - Prinde!
Stai! Cât mai stăm cu astea pe picioare?
Pentru că ale mele amorțesc.
Știi ce?
Acum, că zici, cred că și ale mele au amorțit.
E grav? Credeam că așa trebuie.
- Doamne, da? Nu știu. - Nu știu.
- Cred că trebuie date jos. - Probabil ai dreptate.
Chit că îmi place să nu simt.
Sam!
Și acum ce se întâmplă?
Mai întâi...
Întâi o să fie oribil, apoi, dezgustător.
Pe urmă o să avem cele mai moi picioare, ca de bebeluș.
Și amorțeala?
Nu e limpede.
Bine, super. E grozav.
- Noroc! - Pentru picioare amorțite.
Pentru amorțeală!
Bine...
Putem...
Putem să discutăm despre tine acum?
- Da. - Să...
Da.
Bine.
Așadar, știu că te-ai împăcat cu gândul,
dar ce se întâmplă are legătură cu faptul că voiai copii?
Bine. Pentru că mă temeam
că are legătură cu Dumnezeu sau religia.
M-am cam avântat. Bine, mă apropii.
Bine.
Nu știu.
- Scuze. - Nu.
Îmi pare rău.
Lucrurile merg foarte bine.
E foarte bine cu Brad.
Am prieteni buni. Te am pe tine.
Am o viață minunată.
Și de ce nu ajunge?
Ce e rău dacă vreau puțin mai mult?
Nu cred că asta e ceva rău, Joel.
Nu știu ce să fac.
Poate...
Poate vorbești cu pastorul Deb?
Nu. Varianta asta a picat.
Nu știu ce să zic, Joel.
Tot ce ai spus despre ea și...
E un om bun, nu?
- Da. - De ce nu...
De ce nu cauți să vezi ce se întâmplă?
Doar...
- Da. - E...
Întotdeauna ai spus că credincioșii sunt oameni buni, nu?
Cam așa ai zis. Nu știu.
Sunt oameni buni?
Da, credincioșii.
Chiar am avut un abțibild pe mașină pe care scria asta.
- Da, n-am avut. - Bine.
Nu mai vorbim de... Am petrecut prea mult timp
vorbind despre mine. Să vorbim...
- Am destul timp. Continuă. - Nu, m-am săturat.
Sunt plictisit de mine. Zi despre tine.
Zi-mi ce mai faci.
- Multe. - Bine. Spune!
Bine.
Păi...
Există un tip.
Ce tip?
Îl știi pe cel ce a închiriat ferma?
Da! Tipul de la bar!
Vânjos, cu voce groasă.
Cum îl cheamă?
Nu sunt foarte sigură.
Nimeni nu-l poate pronunța.
- Eu îi spun Islanda. - Islanda?
Ei bine, islandezii sunt oameni buni.
- Pe bune? - Nu știu.
La naiba!
Ei bine...
M-a...
M-a invitat la o întâlnire și... m-am dus.
Și...
M-a sărutat.
Îmi pare rău!
- Bine! - Voiam să-ți spun.
- Jur! - E OK, îmi spui acum.
Cum te simți?
Nu prea grozav.
De ce?
Pentru că îmi place de el.
Și nu sunt...
Nu sunt tocmai...
Nu prea știu ce fac.
Îmi trezește multe chestii.
Ce chestii?
- Ce simt față de mine. - Da.
Și...
Mă tot gândesc ce-o să fie dacă o să mă cunoască.
Cum ar putea să vrea asta?
Cum să nu vrea?
Chiar vreau să simt așa, Joel.
Mă...
Mă străduiesc.
Chiar mă străduiesc.
Doar că e greu să trec peste unele chestii.
- Știu. - Chiar vreau.
Dar de ce nu încerci? Să vezi ce se întâmplă.
Păi... Du-te naibii!
Așa mi-a zis mie o înțeleaptă.
Nu, e o javră tâmpită.
Voiam să fii la nivelul meu.
Punem Viață pentru muzică, să ne simțim amândoi mai bine?
Da!
- Da. - Nu mă amenința cu bunătăți.
Ba da, fiindcă vreau să rad niște gogoși.
Super!
Nu știu dacă să le mănânc. Sunt cam plin.
Nu, o să ajute. Promit!
Asta are căpșune? Da!
- N-am mâncat niciodată. - Nici eu.
Doamne!
- Dar? - Nu e.
Pare infecția urinară a lui Tricia.
- Nu era infecție urinară, apropo. - Nu se poate!
- Chlamydia! - Nu!
Încă nu s-a întâmplat!
Ce prostie!
Subtitrarea: Anca Tach