Koncept je isti.
Baciću se s litice i misliti
da će na dnu ponora biti osoba koja ću postati posle
i da će me uhvatiti.
Desiće se svašta tokom pada...
STISNIMO PETLJU
Da.
...i učiniće me drugačijom ženom
do trenutka kad uhvatim sebe na dnu.
Dovraga.
Verujte u to.
Veruj u to.
Ne znam da li je to vera.
To je predosećaj. - Bože!
To je igra s đavolom.
Ne možeš nazad... - Ne!
...ne možeš napred, zato se baci.
Možeš da ideš nazad.
Vidi šta ćeš s devojkom... - Ne.
Ne mogu još i ovo.
Ne mogu više. -„Vidi šta ćeš s devojkom.”
Umukni. Volim te, ali ućuti.
Ne!
Ne.
Šta sam učinio?
NEKO, NEGDE
Zdravo. - Zdravo.
Šta se dešava? - Ništa.
Zabio sam se autom u divnu bakicu.
Dobro.
Bože, nisi je valjda ubio?
Ne! Samo se ulubio branik, ali...
Sve u redu?
Da li će francuski tost pomoći?
Da, hoće. - Da. Pokušajmo.
Lupio si bakicu. Ulubio branik!
Da. - U redu je.
Stani.
Bože, zove me.
Zašto me zove? Rekla je da je dobro.
Da nije povredila vrat?
Halo?
Da.
Ne, jesam.
Da.
Naravno.
Doviđenja.
To je zvučalo dobro. Da li je bilo dobro?
Zove da vidi da li sam dobro
jer me nije to pitala kad smo se sudarili.
To je...
Najlepša stvar... - Fino.
koju je neko učinio.
Džoele, vidi! Gledaj!
Francuski tost! Voliš ga!
Da, volim ga.
Izvini, ovo je baš bilo glasno. Menjamo temu.
Siguran si? - Menjamo temu.
Da pričamo o podmuklim muževima?
Frede!
Fred Rokoko.
Nisam ja.
Raskrinkan si.
Molim? Došao sam po salatu.
Sve vreme dolaziš ovde?
Ne. - Čuvamo ti tajnu.
Sedi s nama. - Da.
Tu, pored francuskog tosta?
Ubijate me! - Dan da se častiš.
Ignoriši ga.
Evo, Frede, tvoj čizburger i pomfrit.
Frede. - Frede.
Šta? Ponekad želim da bude nevaljao.
Šta? To tu? - Da.
Džoele, nije strašno.
Da, nije strašno. - Nije.
Da.
Možeš li da voziš?
Mogu da te odbacim ako želiš. Hoćeš?
Ne. Dobro sam.
Bio sam potresen malopre, ali u redu je sad.
Volela bih da dođeš kod mene da te izlečim.
Mogli bismo da pravimo martinije i da se golicamo.
Mogu to da radim.
Želim da radimo to! - Možeš?
Ne treba da pitaš Breda?
Ne! On mi je dečko, nije mi mama.
Mogu da radim šta želim i želim na pidžama žurku.
Bože. Ozbiljno, uzbuđena sam. Biće...
Potrebno mi je to. Biće kao nekad. Radujem se.
Džoele, ne! Daj.
Nisam te videla takvog od „Holandovog opusa”.
Saberi se, hajde.
Dobro sam.
Dobro sam. Da. - Sigurno? U redu.
Ako želiš,
rado ću pevati malo „Beautiful Boy” i...
Nemoj slučajno! Spusti ruke!
Moji prsti...
Taj deo me najviše pogađa. Spusti ruke.
I mene pogađa.
Ne verujem da Ričard Drajfus
nije osvojio Oskara.
Nije mu se dalo.
Znaš šta?
Zabole me što radiš.
RASVETA
KONZA ZA LEK
Ne.
Zanima me
ko je kurveštija s kojom si se spanđao, Rik?
Zakačiš hlamidiju i preneseš je meni?
Ko to tako radi?
Ne.
Ne pravi se lud.
Da, išla sam kod lekara.
Da, testirala sam se, idiote. A ti?
Ja?
Ne.
Nema šanse da sam ti je ja prenela.
Medicinski je nemoguće.
Nije mi hlamidija pala s neba da bih pomislila:
„Super! Preneću polnu bolest
svom idiotskom dupeglavcu od bivšeg muža koji...”
Daj mi telefon.
Zdravo, Rik! Sem je.
Svi znaju da ga ne možeš držati u gaćama.
Ne. Umukni. Ja govorim sada.
Da, to si bio ti. Da.
Zato, ti i tvoja gadna kita dalje od moje sestre.
Jesmo li se razumeli? Jesmo. Dobro.
Želiš nešto da dodaš? - Da. Samo... Kretenu!
Za sada toliko, Rik. Hvala.
Jebi se. - Da.
Najzad si ga pozvala? - Da.
Kako se osećaš? - Odlično.
Dobro si? - Da.
Želiš da se smiriš? - Ne! Zviznulo me.
Dobro. - Kako dobar osećaj.
Dobro! Gde da budem?
Sedi tu. - Dobro, tu.
Spremna? - Spremna sam.
Miče, Helen,
uzbuđena sam što ću ovo podeliti s vama.
Dobro došli u „Konza za lek”.
Hvala.
Ovde imam maketu prostora.
Kao što vidite, naši stolovi su ispred,
kad gosti dođu, da se registruju.
Daćemo im rekvizite
i registrovaćemo njihove telefone za aukciju uživo.
Reći ću zabeležićemo.
Divno. Razbijaš. - Dobro. Hvala.
Ovde imamo izložene artikle za aukciju uživo,
kojoj se radujemo.
Imamo karte za fudbalsku utakmicu.
Imamo dve ulaznice za „Lak za kosu” u Makejnu.
I imamo iskustvo pravljenja piva
u pivari „Manhattan”.
To se tebi sviđa. - Kul je.
Sada...
Miče, Helen,
znam da niste želeli da pričate o sebi,
ali vaša priča je tako inspirativna
i znam da će duboko odjeknuti kod ljudi.
Daće im nešto s čim se mogu povezati
i nadahnuti ih da budu velikodušni.
Mogu li? - Da, naravno.
Mislim...
Triš, ovo je stvarno dobro. Nisam znala da ćeš to uraditi.
Sviđa ti se? - Oduševljena sam.
NAŠA PRIČA
Pobedila je rak tri puta.
Da, znam.
Veliki je borac i on je mnogo voli.
Ludilo. - Da.
To je uglavnom to.
Tako si dobra u ovome, Triša.
Samo želim da dobiju mnogo novca te večeri.
Mnogo sam naučila.
Rade odlično istraživanje na univerzitetu.
Nisam to znala. Ti?
Ne, pojma nemam. - Znam!
Želim da im nabavim kamion novca.
Niko ne treba da...
Znaš šta mislim.
Da.
Šta ako...
Šta? - Pa...
Šta ako bi stavila „10 dolara za lek” na utakmici?
Možda bi mogla da staviš broj na ekran
na koji bi ljudi slali donaciju.
Pošalju poruku na broj, daju deset dolara
i gotovo.
Ne znam.
Ako tamo bude 50 000 ljudi
i neka samo četvrtina donira nešto.
Mnogo je to para. - Čoveče.
To je dobra ideja. Odlična.
Dobro.
Stavi ruku ovde.
Ruku? - Da, stavi je ovde.
Brojim do tri, idemo, jedan, dva, tri, ispolji se.
Moraš da izgovoriš. Ispolji se! - Dobro.
Jedan dva, tri.
Ispolji se! - Ispolji se!
Ovo se nije desilo.
Idem sada. Bićeš odlična.
Ne! Želim da ostaneš.
Ne mogu s bogatašima. Nisam ja za to.
On nije kao ostali. Veruj mi. - Nema šanse.
Ne! Sem, nervozna sam. Ostani.
Žao mi je. Imam nešto i moram da idem.
Imaš neku obavezu, stvarno?
Da, imam i moram da idem. - Island?
Bože. Ostavi me.
Jeste! Viđaš se s Islandom?
Ostavi me... - Nećeš valjda u tome?
Šta? - Molim te.
Samo ti kažem, uvij malo kosu. Možda malo...
Triša! - Malo sjaja za usne?
Šta god, samo lepo izgledaj pred njegovom kitom.
Sedi na nju!
Isuse.
Isuse, saberi se.
Naravno.
Dobro.
Nije strašno.
Ćao.
Zdravo. - Ćao.
Izvini što malo kasnim.
Nisam znala šta da obučem.
Sviđa mi se košulja.
Hvala. Htela sam da probam nešto novo.
Dobro je.
Lepo izgledaš. - Molim?
Rekoh da lepo izgledaš. - Hvala.
Hvala.
Gde je Vesli?
On mi je kao emotivna podrška.
I meni je.
Spava.
Dobro.
Da ga pozovem? - Ne, nemoj.
Pozvaću ga. Vesli!
Ćao!
Dobar dečko! - Da.
Mislim da je nervozan kao i ja.
Hoćeš li da se prošetamo?
Da, može.
Važi, idem po jaknu. - Važi.
Kako su pilići?
Dobro.
Stavio sam im neke igračke.
Dosadno im je, pa se biju.
Pilići su to. Kao mi.
Napravio sam nekoliko leja tamo.
Prokelj, brokoli,
repica.
Imao sam i slačicu, ali jeleni su pojeli.
Da. Znaš,
moj tata je obično kačio sapune
da ih odvrati.
Ne znam da li je to imalo efekta,
ali nije hteo da ih povredi.
Sviđa mi se ideja.
Da, i tamo sam posadio heljdu.
Engleski grašak, izvini.
Trebalo je da se zemlja odmori.
Zemlja je ista kao mi.
Gađaš?
Pokušao sam.
I, kako je išlo? - Trebalo mi je vremena.
Nije tako lako kako izgleda.
Ali...
Znaš, ako...
Ako želiš, mogu da ti pokažem.
Samo treba da nađeš oslonac,
a ostalo sve dolazi na svoje mesto.
Ima smisla. - Da.
Da, ovaj... Mislim da nam odlično ide.
Da, slažem se.
Stid me je, bojala sam se da nećemo imati
o čemu da pričamo, pa sam napravila spisak.
Spisak? - Da, napravila sam spisak.
Mogu li da vidim? - Ne.
Ne. - Molim te.
Loš je. - Ne može biti tako loš.
Nije dobar.
Da vidim, molim te.
Dobro.
Bože.
„Psi.” - Ne moraš naglas.
Želim da odgovorim na pitanja.
Dobro. -„Oduvek imaš pse?”
Uglavnom.
Jedne godine sam gajio tele.
Samo jednom sam to uradio
jer mi se srce slomilo kad sam morao da ga prodam.
Kako se zvalo?
Odbjorg.
To si sad izmislio?
Nisam.
Izvini. - Zašto se smeješ?
Bilo je tužno. - Nadam se
da je imalo nadimak.
Koja će se junica odazvati na to ime?
Odbjorg!
Konačno se smeješ na moju šalu.
Ne sviđa mi se što sebe omalovažavaš.
Koja još pitanja imaš?
Ovo je bez veze.
„Kako je na Islandu?”
Dosta je hladno.
Veoma mračno zimi.
Vrlo svetlo leti.
Mnogo je lepo.
Ne moraš da nastavljaš ako ne želiš.
Ne, zabavno mi je. - Dobro.
„Omiljena muzika.”
Ovo je lako.
Klasična.
Vagner i Debisi.
Ako ne voliš „Clair de Lune”, onda nemaš pojma.
Tačno.
Vrati mi to.
Neće nam ostati ništa za razgovor.
Sranje. - Ne.
Trebalo je da pitam. - U redu je.
Ne, izvini. Ja... - Nisi kriv.
Bože.
Znaš šta? Moram da idem.
Ne, ja... Ne idi, molim te. - Želim...
Čoveče.
Žao mi je.
Nisi... - Hajde...
Nisi ništa loše uradio. - Hajde da prošetamo.
Da vidimo šta će biti.
Ne znam, možda ja nemam...
Možda ja nemam emotivnu infrastrukturu za ovo.
Dobro.
Rekao je: „Baci”, i bacio sam.
Odskočila je od zemlje i pogodila pravo u oči!
Nije tvoj problem.
Zove se hvatački klub.
Zove se... Hvataj! - Hvataj!
Dokle ćemo držati ovo na stopalima?
Moja su već utrnula.
Znaš šta?
Mislim da su i moja utrnula.
Da li je to loše? Valjda tako treba.
Da li? Ne znam. - Ni ja.
Mislim da ih treba skinuti. - U pravu si.
Iako mi se sviđa utrnulost.
Sem!
I šta se sad dešava?
Pa, prvo...
Prvo će biti užasno, a onda odvratno.
Potom ćemo imati bebeća, najmekša stopala na svetu.
A utrnulost?
Za to ne znam.
Sjajno. Divno.
Živeli. - Živeli za utrnule noge.
Za utrnule noge.
Dobro, pa...
Smemo li...
Smemo li da razgovaramo sad?
Da. - Da li da...?
Da.
Dobro.
Znam da si se pomirio s tim,
ali da li je ipak reč o tome što želiš decu?
Dobro. Brinula sam se
da je u vezi sa Bogom i religijom.
Pogubila sam se. Bože, blizu sam. Dobro.
Ovaj... Dobro.
Ne znam.
Izvini. - Ne.
Izvini.
Sve je u najboljem redu.
S Bredom je sve dobro.
Imam dobre prijatelje. Imam tebe.
Sve u mom životu je divno.
Zašto to nije dovoljno?
Šta ima loše u tome da želiš malo više?
U tome nema ničeg loše, Džoele.
Ne znam šta da radim.
Možda, ovaj...
Da popričaš s pastorkom Deb?
Ne. To je ostalo iza mene.
Ne znam baš, Džoele.
Mislim, sve što si pričao o njoj, ona je...
Ona je dobra osoba.
Da. - Zašto ne bi...
Zašto ne bi pokušao i video šta će biti?
Znaš, prosto...
Da. - Ona je...
Uvek si govorio da su ti Isusovi ljudi dobri ljudi.
Tako nešto si rekao. Ne znam.
Isusovi ljudi su dobri?
Da, Isusovi ljudi.
Zamalo da stavim nalepnicu na branik s tim tekstom.
Ali nisam. - Dobro.
Nema više priče o... Previše smo
pričali o meni. Hajde sad...
Imam vremena. Nastavi. - Ne, dosta mi je.
Dosta o meni. Hoću da čujem o tebi.
Pričaj mi. Šta ima novo kod tebe?
Svašta. - Dobro je. Pričaj.
Dobro.
Pa...
Znaš, tu je taj tip.
Koji tip?
Znaš ko je iznajmio farmu?
Da! Lik iz bara!
Sav je muževan i ima baš dubok glas.
Dobro, kako se zove?
Nisam skroz sigurna.
Ne može da se izgovori.
Ne znam. Zovem ga Island. - Island?
Islanđani su dobri ljudi.
Stvarno? - Ne znam.
Jebiga.
Pa...
On...
On me je pozvao na sastanak i ja sam otišla.
I...
Poljubio me je.
Izvini!
Da! - Htela sam da ti kažem.
Kunem se. - U redu, sad mi govoriš.
Kako se osećaš?
Ne baš sjajno.
Zašto?
Zato što mi se stvarno sviđa.
I, znaš, ja nisam...
Nisam baš...
Ne znam baš šta radim.
I to sa sobom donosi mnoge stvari.
Kakve stvari?
To šta mislim o sebi. - Da.
I...
Razmišljam o tome šta će biti kad me upozna?
Kako može to da želi?
Kako da ne želi?
Stvarno bih volela tako da mislim.
Ja...
Ja se stvarno trudim.
Zaista.
Ali mnogo je teško savladati neke stvari.
Znam. - Zaista želim.
Zašto ne pokušaš i vidiš šta ćeš biti?
Ovaj... Jebi se.
Mudra žena mi je to rekla.
Ona je obična budala.
Da budeš na mom nivou.
Da pustim „Holandov opus” da se oraspoložimo?
Prodato!
Da. - Pretiš mi zabavom.
Nego šta, sad ću sjebati krofne.
Njami!
Ne znam da li da jedem. Sit sam.
Ovo će pomoći. Veruj mi.
Da li je ova s jagodom... Da!
Nikad nisam probala. - Ni ja.
Bože.
Ali? - Nije.
Kao Trišina urinarna bolest.
Nije bila urinarna infekcija. - Nije!
Hlamidija! - Ne!
Prvi joj je put!
Glupost.
Prevod titlova: Danijela Pejčić