A Nintendo volt a nagy riválisunk, és a csúcsterméke, Mario.
A Segának nem volt ilyen népszerű karaktere.
Ki kellett találnunk egy kabalafigurát, aki felveheti a kesztyűt Marióval.
A Nintendo óriási falatnak tűnt.
Legyőzhetetlennek tartottuk őket.
Az esélytelenek nyugalmával vetettük bele magunkat a munkába.
Ha nincs vesztenivalónk, akkor adjunk bele apait-anyait.
A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ DOKUMENTUMFILM-SOROZATA
A nyolcvanas évek végén minden gyerek ugyanazt kérte karácsonyra...
Nintendo!
Egy Nintendo Entertainment Systemet.
Köszönöm!
És a szülők...
mármint Télapó
gondoskodott róla, hogy ez legyen az egyik legkelendőbb játék 1988-ban.
Nintendo!
Vitathatatlan, hogy akkoriban Mario volt a király,
de feltűnt egy gyengébb kihívó.
A játékgépeiről ismert japán Sega számára
az otthonikonzol-piac meghódítása volt a tét.
Idén a szülők több mint hárommilliárd dollárt fognak költeni
videojátékokra és játék kazettákra.
A Sega kiadta új Genesis konzolját Japánban,
melynek 16-bites technológiája
hatalmas ugrást jelentett a 8-bites rendszerek után.
Egy tudós megalkotta a tökéletes gépet.
Végre!
- Egy gépet, ami erőt ad neki. - Igen!
Tizenhat bites rendszerével
a Sega Genesis elég erős volt ahhoz, hogy legyőzze a Nintendót.
Már csak a slágerjátékok hiányoztak.
Ekkor jött ő a képbe.
Tudtam, hogy háborút kezdünk a Nintendóval,
és azt is, ha helyesen csináljuk, akkor győzhetünk.
Ő Tom Kalinske, a Sega fő stratégája a Nintendo elleni háborúban.
Mielőtt a Segához szerződött volna,
Kalinske a Mattel játékgyárnál szerzett magának hírnevet.
Pár évvel azután, hogy otthagyta a Mattelt,
meglepetés vendége érkezett.
Épp nyaralni voltunk a nejemmel és a gyerekekkel Hawaiin.
Hayao Nakayama, a Sega Japan elnök-vezérigazgatója
kiderítette, hogy Mauin vagyok és meglátogatott.
Azt mondta,
„Szeretném, ha maga vezetné az amerikai Segát.
Megismertetem a 16-bites technológiával,
és mutatok egy színes kézi játékegységet,
mégpedig azért, mert jobb, mint a Nintendóé.”
Hawaiiról Japánba repültem vele,
ahol padlót fogtam a 16-bites technológia láttán.
Sokkal jobb volt a nyolc-bites rendszereknél.
Elhittem, hogy képesek leszünk felülmúlni a Nintendót,
amely akkoriban 98% -os részesedéssel bírt a videojátékok piacán.
Tom elfogadta az ajánlatot, és a Sega of America vezérigazgatója lett.
De volt egy apró bökkenő.
A japán irányelv a hyaku man tan'i-t követte,
ami annyit tesz: adj el egymillió egységet.
Addig a pontig mindössze 70 000 darab Genesist tudtak értékesíteni,
úgyhogy hosszú út állt előttünk az egymillió eladásig.
Kalinskenek haditervet kellett készítenie,
hogy eladjanak egymilliót a Sega Genesis nevű új konzoljából.
Kidolgoztam egy tervet, amivel visszarepültem Japánba.
Az úgynevezett döntőteremben fogadtak engem.
A jelenlévők többsége nem beszélt angolul.
El kellett adnom a tervemet a Sega igazgatótanácsának.
Kalinske ötpontos haditerve ismeretlenül csengett
a japán üzleti gondolkodásmódnak.
Előadtam a stratégiámat az igazgatótanácsnak,
de nem aratott sikert.
Nakayama felállt, és felrúgta a székét.
„Nem értenek egyet magával.”
Elindult kifele a teremből.
Azt hittem, ez lesz a világ legrövidebb karrierje.
Kimegy a teremből, ennyi volt.
Itt maradok a tanács többi tagjával.
Aztán az ajtóból visszafordult és azt mondta,
„Amikor felvettem magát, tudtam, hogy képes lesz
meghódítani az amerikai piacot,
szóval vigye véghez, amit kitalált.”
Egyszóval működnie kellett, különben repültem.
Az első feltétel
viszonylag könnyen teljesült.
De a háborús terv következő lépése a Sega titkos fegyverére támaszkodott.
Szerintem a gyorsaság döntő jelentőségű volt a Segának,
hiszen a Sega Genesis 16-bites gépként került forgalomba.
Sokkal gyorsabb volt a hagyományos rendszereknél.
Gyorsabb játékokat készíthettünk,
mint valaha bárki.
De egy gyors konzol
nem volt elég a Segának.
Egy új slágerjátékot akartak hozzá.
Így hát Hirokazu Yasuhara játéktervező fogta magát és elment...
inspirációt gyűjteni.
Amerikai felhasználókat céloztunk meg.
Mi népszerű Amerikában?
A hullámvasút vonzó attrakció lehet.
A programunk már képes volt bukfencek és fordulatok renderelésére.
Úgy döntöttünk, hogy ezt kihasználjuk,
és egy olyan játékot készítünk, ami tele van akrobatikus bukfencekkel.
Létrehoztunk egy nagy hullámvasutat,
amit aztán feldaraboltunk.
Apró meglepetéseket rejtettünk el benne.
Az izgalmas játékterv elkészültével
már csak egy kabalafigurára volt szükség, ami lekörözi Mariót.
A játék már készen állt, mire hozzáláttunk a karakter megalkotásához.
Olyanra terveztük, hogy a legjobban passzoljon a játékba.
Mario lényegében egy cuki kis vízvezeték-szerelő.
Naoto Ohshima valami mást talált ki,
ami eleven,
ravasz és aerodinamikus.
Végül egy olyan karakter mellett döntöttünk, ami mindennél gyorsabb,
össze tud gömbölyödni és tud támadni.
Azt hiszem, az első egy nyúl volt.
Aztán kitaláltuk, hogy legyen panda.
De egy panda túl aranyos,
és nem túl mozgékony ahhoz, hogy bukfencezzen.
Maradt a sündisznó.
Ez az apró tüskés gombóc különös választás volt,
így Oshima nem hivatalos helyszíni vizsgálatot tartott
New York városában.
A cél az volt, hogy népszerűvé tegyük az USA-ban.
Véletlenül
épp New Yorkba készültem egy magánútra.
Vittem magammal egy füzetet.
Rajzoltam egy sündisznót,
egy emberi karaktert és egy másik állatot.
Felmérést végeztem a Central Parkban, hogy melyik tetszik az embereknek.
Sonic győzött.
Így lettem biztos benne, hogy a sündisznó a legjobb választás.
Íme Sonic, a szélsebes sündisznó, aki a Sega új kabalájává lépett elő.
És nem csak mosolyogni tudott.
Heves volt, és készen állt a támadásra.
Összegömbölyödve legyőzhetetlennek tűnik.
A tüskéi veszélyesnek tűntek.
Hogy érzékeltessük a sebességét,
tüskéket tettünk a hátára.
Akkoriban a Sega színe a kék volt,
úgyhogy ő is Sega-kék lett.
Szerintem egy jó karakter
olyan tulajdonsággal bír, amit egyetlen kifejezéssel leírhatunk.
Ha egy szóval akarnám jellemezni, az a „fénysebesség” lenne.
Papíron Sonic teljesen kidolgozott volt,
a huncut szemeitől, a vagány lábbelijéig.
Már csak ki kellett deríteni,
hogy beleillik-e Yasuhara hullámvasutas dizájnjába.
Az emberek azt gondolják, hogy a játék magányos tevékenység.
De a játéktervező mindig jelen van a képernyő mögött.
Ahogy a játékos halad,
a tervező úgy vezeti rá a következő lépésre.
Jutalmakkal ösztönzi és irányítja.
Amikor gurul,
nem egyszerűen visszapattan,
nagyon gyorsan elrugaszkodik,
és hirtelen új helyre teleportálódik.
Emellett gondoskodunk róla, hogy legyenek hullámvölgyek.
Ha sikerül leküzdened egy akadályt, kapsz némi pihenőt.
A hullámvölgyek hozzáadásával
fokozódik a sikerélmény.
Így építjük fel a játékokat.
A sok munka kifizetődni látszott a Sonic 1991-es megjelenésével.
A játék tele volt rugókkal,
hurkokkal,
és szinte végtelen mennyiségű arany gyűrűvel.
Valószínűleg ez a Sega valaha készült legjellegzetesebb játékra,
amely versenyjátékosok egy új légióját hívta össze.
Az életem nagyban hasonlít egy videojátékra.
Ha videojáték-versenyeken veszel részt,
a siker érdekében
úgy élsz, mint egy videojátékban.
Eszerint hozol döntéseket,
pontosan kell játszanod...
nem hibázhatsz,
összeszedettnek kell lenned.
Csak egy esélyem van.
Ki kell használnom.
Ő itt Chris Tang.
Jó ideje tevékenykedem az iparágban.
Sokat tud a videojátékokról, mert hosszú az önéletrajza.
Játéktervező vagyok,
játéktesztelő és a „BOOM Tetris for Jeff” mém hangja.
És Nintendo világbajnok.
Minden csajnak elmondtam, hogy egy bajnokkal beszélnek.
A Nintendo bajnokság volt a versenypályafutásom kezdete.
De a kedvenc videojátékom egy Sega játék volt.
Vagyis az 1994-es Sega világbajnokságról ismerhetjük.
Minden egy reklámkampánnyal kezdődött.
A Segának volt egy saját magazinja, a Sega Visions,
amiben megjelent egy cikk arról,
hogy hamarosan kiadják a következő Sonic játékot és lesz egy verseny,
ahol százezer játékos fogja összemérni a tudását,
25 ezer dollárért, hogy kiderüljön, ki a legjobb játékos.
Úgy hívták...
Rock the Rock!
A Sega Rock the Rock versenye
három részre tagolódott, és mindben szerepelt a rock.
Az MTV közvetítette, ami egy közismert rock csatorna.
A selejtezőket Hard Rock Cafékban tartották szerte a világban,
a döntőre pedig az Alcatrazban került sor,
amit szintén Rocknak neveznek.
Szóval a három Rock helyett
csak két Rock került a címbe.
Totál frankó volt.
Tudtam, hogy ritkák az ilyen versenyek,
és úgy éreztem, egész jó vagyok a Sonic, a sündisznóban.
Úgy döntöttem, hogy szerencsét próbálok.
Kiderült,
hogy a Rock the Rock Sega világbajnokság
egy igazi világbajnokság.
Japánban, Franciaországban és Brazíliában tartottak selejtezőket.
Chris a Szikla és saját szülővárosában,
San Franciscóban jelentkezett a válogatóra.
Rengetegen voltak. Szalagokkal zárták le a területet,
és volt egy sor konzol, amin játszani lehetett.
A nap a selejtezőkkel telt.
Nem hibázhattál.
Kívülről lazának mutattam magam, de legbelül nyerni akartam.
Légy nyugodt és menj előre!
Kerüld el az akadályokat és légy óvatos!
Végül aztán már csak két versenyző maradt.
Én voltam az egyik.
Tökéletes kört futottam és megnyertem a selejtezőt.
A karomhoz bilincseltek egy aktatáskát,
beültettek egy limuzinba és elvittek a döntő helyszínére.
Chris Tang a döntőbe jutott,
Sonic pedig a rivális Mario trónját fenyegette.
De Kalinske nem volt megelégedve.
A sportjátékok fontos részét képezték a stratégiámnak,
mert tudtam, hogy a tinédzser játékosok szeretik a sportokat.
Kellett egy sportjáték.
Egy látnoki képességgel bíró vállalkozó már neki is látott a kihívásnak,
hogy a stadionokból a képernyőre varázsolja a sportot.
Régen futballoztam és sok könyvet olvastam a témában.
Arról fantáziáltam, hogy egy nap edző leszek.
Úgy éreztem, eleget tudok
a játék mechanikájáról,
és a dolgok valószínűségéről.
Imádtam statisztikákkal dolgozni.
De hiába nevezünk valamit sportjátéknak,
attól az még gyerekjáték marad.
A '80 -as évek elején már léteztek sport videojátékok,
de nem tűntek élethűnek.
Olyan, mintha azt mondanánk, hogy a Pong olyan volt, mint a tenisz.
Vannak teniszszerű elemei,
de hiányoznak belőle a tenisz fizikai tulajdonságai,
vagy stratégiái.
Arra gondoltam, hogy én ennél jobbat tudok csinálni.
Valami valóságosabbat.
Nos, ha tényleg azt hiszed, képes vagy rá,
akkor csináld!
1982-ben Trip Hawkins megalapította saját videojáték vállalatát,
amit Electronic Arts névre keresztelt.
Amikor belevágtam, alig vártam, hogy elmehessek egy meccsre.
Türelmetlen voltam.
Feltétlen meg akartam csinálni,
a befektetők véleményétől függetlenül.
Mindenki tudta, hogy ez az én sportom.
Trip kedvence a foci.
De nem ez.
Hanem az amerikai foci.
A legnépszerűbb sport...
az Egyesült Államokban.
De a foci nagyon bonyolult.
Egész enyhe kifejezés egy olyan sportra, melyben egyetlen játék
számtalan módon végződhet.
Mivel ez egy nehéz és kihívásokkal teli feladat,
össze kéne állnom egy edzővel,
aki értékes információkkal szolgálhat.
Tripnek egy profira volt szüksége,
valakire, aki tapasztalt,
és lelkes.
A balszélső jobbra fut, a jobbszélső balra,
ő ide fut, az meg ide,
és az ellenfélnek fogalma sincs, mit csinálunk,
honnan jövünk és kinek passzolunk.
Nagyon érdekes.
Mint John Madden.
- Hallanak engem? - Talán már hallottak róla.
Itt van velem John Madden edző, a CBS futball-szakértője.
De a hangját biztosan ismerik.
Kosárlabdából ismert forgást mutat be és bumm! Ott a labda.
Madden nem csak legendás sportkommentátor volt.
Hihetetlen!
Az Oakland Raidersszel megnyerte a Super Bowlt.
John Maddent a vállukon cipelik játékosai.
Bekerült a profi labdarúgó hírességek csarnokába.
Ma életemben másodszor érzem azt,
hogy a vállukon visznek engem.
Mindent elért a futballban, amit lehetett, és arra gondoltam,
hogy jó lenne együtt dolgozni vele.
Ahogy mondtam, nem érdekel, mit gondolnak...
Míg a fő mutatványa papírfalak átszakítása volt...
Mint mondtam, a light sör finom.
Trip papírra vetette tervét,
hogy megszerezze ügyének Maddent.
Sokáig készítettem egy 60 oldalas tervdokumentációt
és egy több oldalas dossziét kérdésekkel, amiket fel akartam tenni neki.
Köztük a hét kontra hét felállásról,
ugyanis az akkori gépek nyolc-bitesek voltak,
és kevés volt a memóriakapacitás egy 22 fős meccs futtatásához.
Tudtam, hogy John érti ezt a felállást,
ami elsősorban a taktikára épül.
Ki akartam kérni a szakvéleményét.
Szóval Denverbe repültem, ahol vonatra szálltam Johnnal.
A vonat Denverből Oaklandbe tartott...
Készítsék a jegyeket!
A négy államot átszelő út közel 2000 kilométer hosszú.
Az ablak mellé ülj!
Tudniillik hősünk fél a repüléstől.
Csak így lehet. A vonat marad a síneken.
A következő két és fél napban
éjjel-nappal a futballról beszélgettünk.
Beszéltek a disznóbőrről.
Beszéltek rúgásokról.
És Trip érdeklődött a játék lecsupaszított verziója felől.
Mit gondolsz a hét kontra hét felállásról?
Azt mondta, az nem igazi futball.
Azt akarta, hogy 22 játékos legyen a pályán.
Mi pedig szabadkoztunk: „Persze, igazad van,
ez nem igazi foci. Mi is az igazit akarjuk."
Holott tudtuk, hogy rendkívül nehéz lesz megcsinálni.
Most, hogy Madden is beszállt a buliba...
Viszlát!
...Tripnek teljesítenie kellett.
Ez az.
A hitelesség iránti vágy
az egyévesre tervezz projektet
négyévesre nyújtotta.
A céget „Trip lázálmának” csúfolták,
mert túl nagy fába vágtuk a fejszénket.
Most pedig pályára lép Joe Ybarra sztárproducer.
Mindig is szeretem a technológiát, és szeretem megoldani a problémákat.
Imádok lenyűgöző világokat alkotni.
A fő ötlet az volt, hogy a profi futballt
átvigyük a PC-re.
De nem voltunk biztosak benne, hogy egyáltalán lehetséges-e.
Szóval producerként
eltökélt szándékom volt megvalósítani ezt az elképzelést.
Hogy véghez vigye ezt a bonyolult folyamatot,
Ybarra rétegenként haladt.
Vagy inkább tapadócédulánként.
Egy focimeccs rétegei összetettek és robusztusak,
így kifejleszteni a technológiát, ami képes visszaadni egy 60 perces,
huszonkét emberes futball meccset játékos statisztikákkal,
és végtelen mennyiségű megoldással, igencsak nehéznek bizonyult.
Gondolni kellett a képernyőn megjelenő játékosra.
Mennyire legyen gyors?
Mennyire mozgékony? Mennyire okos?
Huszonkettő van belőle, ami 22 különböző szerepet jelent.
Ahhoz, hogy mindannyian összedolgozzanak,
az még egy réteg, avagy a csapat megszerkesztése.
Hogy viszik véghez a manővereket?
Milyen jelzéseket kap a felhasználó,
hogyan fog kinézni a kezelőfelület?
A Madden arra az ötletre épül, hogy fogjuk ezeket a rétegeket,
és gondoskodunk róla, hogy elvégezzék a rájuk szabott feladatot,
így a futball élethű lesz.
És végül 1988-ban...
finisbe ért a projekt,
amikor a John Madden Footballt kiadták az Apple II számítógépre.
Néhány év kellett hozzá,
hogy hasonlítson egy igazi futballmeccsre.
És mindez egy Apple II-n. Nem is rossz.
Jó értékelést kapott.
De a nyolc-bites gépek nagyon korlátozottak.
Mikor lesz 16-bites?
És a sors úgy hozta,
hogy míg Trip a tökéletes konzolt kereste
a következő Madden játékának,
Kalinske sportjátékokat keresett a 16-bites Sega Genesishez.
A Madden játék mesésen futott a Genesisen.
Hat év munka után tényleg úgy nézett ki, mint az igazi.
Nagyszerű játék lett.
És szerencsére...
Nincsenek ott a srácok. Küldd oda őket!
...ezzel John Madden is egyetértett.
Nem lehet megállítani ezt a csapatot.
John Madden személyisége
garantálta a termék profizmusát.
Touchdown!
Hitelességet adott a cégnek.
Flip, rúgás, összefejelés és gúnyolódás pipa.
Már csak a hangulat hiányzik.
Az EA ontotta magából a sportjátékokat,
továbbra is együttműködve sportolókkal és partnercégekkel.
Egyebek mellett a kosárlabda,
és a hagyományos futball is szerephez jutott.
EA Sports. A játék esszenciája.
De néhány játékos számára
többet jelentettek ezek a játékok.
Sosem voltam jó a sportokban.
De szenvedélyesen imádtam a sportok narratíváját,
mert úgy érzem, hogy minden játékkal utat járunk be.
A videojátékok lehetőséget adnak az újrakezdésre.
Lehetsz magas, alacsony, gyors, vagy lassú,
a játékban mindenki egy szintről indul
és lehetőséget kap, hogy együtt játszhasson másokkal.
Fekete vagyok és meleg,
és afroamerikaiként
olyan szabályok közt nőttem fel,
amik mindig vonatkozni fognak rám.
Számomra a játék volt az, ahol ugyanazok a szabályok.
Ahol én lehetek a legjobb,
mert mindenkire ugyanazok a szabályok vonatkoznak.
A Madden volt az első játék, ami azt éreztette velem, hogy egy vagyok
a pályán lévő 22 emberből.
Külön művészet, egy tudomány, ami ezt lehetővé teszi.
Varázslatos volt.
Először élvezhetted a focit úgy,
mint vasárnaponként.
A hét többi napján
csak ez ment.
Sok játékot szerettem,
de a Maddennel azonosulni tudtam, megváltoztatta az életem.
Gordon Bellamyt annyira beszippantotta a játék,
hogy elhatározta, az Electronic Artsnál fog dolgozni.
Egész életemben arra vágytam, hogy a Maddenen dolgozhassam,
hogy létrehozzam a világ legjobb játékát.
Így hát Gordon cselekvésre szánta el magát.
ÖNÉLETRAJZ
Beküldtem az önéletrajzomat, de nem kapkodtak utánam.
Ezért mindenkit felhívtam a stáblistáról.
„Helló, Gordon vagyok.” Klikk.
Aztán: „Üdv! Egy Harvardon végzett mérnök vagyok.” Klikk.
Nem adtam fel.
Végül egy Jim Simmons nevű fickó vette fel,
és behívott állásinterjúra.
Így kerültem ide.
Gordon végre megkapta álmai állását, és a Maddenen dolgozhatott.
Azon nyomban komoly változtatást eszközölt
az EA zászlóshajó-játékán.
Akkoriban a gépek korlátozott teljesítménye miatt
minden játékos fehér volt.
De akkoriban az NFL-ben főleg afroamerikaiak játszottak.
Egész életemben színes bőrű játékosokra vártam.
Hogy viszontláthassam magam a játékban.
Ezért '95-ben
afroamerikaiak kerültek a játékba.
Provokatív volt,
mert azelőtt nem fordult elő olyan,
hogy feketék kerüljenek egy játék borítójára.
Ez újdonság volt.
A kirekesztett emberek rengeteg energiát fektetnek abba,
hogy igazolják a jelenlétüket bizonyos helyeken.
Szóval, ha alapértelmezettként látod magad,
az valódi jelentéssel bír.
Igenis számít.
Gordon Bellamy számára a Madden egyenlő feltételeket teremtett.
És a játék a Segának is sokat hozott a konyhára.
A Madden sokakkal megszerettette a videojátékokat,
csak mert futballt akartak játszani a Genesisen.
Míg a Nintendót főleg gyerekek használták,
a Sega be akarta bizonyítani, hogy az idősebb korosztály feléjük húz.
Az ég egy csapásra világosabbá, a víz kékebbé változott.
Az utak rázósabbak lettek.
A Nintendo a 9-13 éves korosztályt célozta meg.
- Egy sárkány! - Tudom!
A Super Mario World csak a hozzá gyártott rendszeren,
a Super Nintendo Entertainment Systemen fut.
Meggyőződésem volt, hogy az idősebb korosztály lesz a mi célcsoportunk.
A Sega úgy reklámozta kabaláját, mint a legvagányabb kölyköt a környéken.
A Sonic nem akart tetszeni...
Te csibész!
...nem mosolygott túl sokat.
Ilyen volt a személyisége.
Rossz válasz, haver.
Rengeteg hibát vét.
Kissé lázadó.
És persze szélsebesen fut.
Ő nem egy mindenható karakter.
Szertehagyja a gyűrűit.
Olyan, mint mi.
Legyőz minden veszélyt.
Sonic, a sündisznó! Nem ostoba.
Sonic tényleg nem volt ostoba, de Kalinske sem.
Nagyon jól tudtam, hogy ha az idősebb testvér
a Sega Genesisszel játszik,
az öcsike is azzal akar majd játszani.
Vagyis az idősebb közönség megcélzásával
automatikusan átcsábítunk párat a Nintendo fiatalabb célközönségéből.
Kalinske szokatlan gerilla marketinget folytatott.
Kezetekben a döntés...
Bevásárlóközpontokban...
Arra kérünk mindenkit, hogy jöjjön el,
próbálja ki mindkét gépet és döntsön!
És egyetemeken...
Csak kevesen tudják,
hogy szinte minden egyetemen volt egy diák,
aki a Segának dolgozott.
Kapott tőlünk egy Genesist és pár játékot.
Annyi volt a dolga,
hogy körbejárja a kampuszokat, a testvérszövetségi épületeket,
bekapcsolja a játékot,
és megszerettesse másokkal a Segát.
Ez nem Nintendo, hanem Sega. Baró.
És működött.
1994-ben
csak egy dolog volt menőbb a Segánál.
Az MTV-met akarom!
A túl sok sosem elég.
Amikor Chris bejutott a Rock the Rock döntőjébe,
igencsak menőnek számított.
És nem volt egyedül.
Ezer dollárt tettem Chrisre.
Hallod ezt, Chris? Ne okozz neki csalódást!
Chrisnek népes kísérete volt,
akikkel együtt készült.
A döntő előtti este...
Ez itt a hotelszobánk.
Mike most is gyakorol.
Az öcsémmel gyakoroltuk a stratégiáimat,
próbálgattuk a minták hatékonyságát.
A stratégiai minták Chris titkos fegyvere, amit tudományos szinten művel.
Ha lecsupaszítasz egy játékot az alapjaira,
valós idejű változókat és döntéseket kapsz.
A Sonic pályái igen nagyok,
többféleképpen haladhatsz.
Egy hurokkal jobbra indulsz el,
vagy keresel egy ugródeszkát, amin felrepülsz
egy teljesen más területre, de ez időt vesz igénybe.
Választani kell.
Felfelé mész?
Jobbra haladsz tovább?
Visszaindulsz és gyűrűket gyűjtesz,
vagy ez nem éri meg?
Mindent kiismertem és kiterveltem,
így tudtam, hogy milyen helyzetben mi a teendő.
Valós időben elemeztem ki a kockázatokat.
Részben ettől olyan nehéz a verseny.
Eljött Chris nagy napja. Hogy érzed magad?
- Jól. Szétrúgok pár segget. - Rendben.
Egész éjjel fent voltunk, kidolgoztuk az optimális mintát.
A barátom megkérdezte, készen állok-e.
Mire én: „Naná, csináljuk!”
Kezdődjék a játék!
Elvittek minket a mólóhoz...
Itt jönnek, Bill.
Huszonöten szállnak versenybe a pénznyereményért.
...felkonferálták a versenyzőket...
Ott van!
...aztán felszálltunk egy hajóra, ami elvitt az Alcatrazhoz.
Alcatraz: tolvajok és gyilkosok gyűjtőhelye.
Itt raboskodott Al Capone, Machine Gun Kelley és Whitey Bulger.
Ideális hely ez egy videojáték-versenynek?
Nem igazán.
Egy nagy terembe tereltek minket, ahol konzolok sorakoztak.
Elmondták, hogyan fog zajlani a verseny.
A 25 versenyző három percig játszik az első körben.
Aztán a legtöbb gyűrűt begyűjtő két játékos
továbbjut a döntőbe.
Itt vannak az ország legjobb játékosai.
Huszonnégy ellenfél, egy óriási tévéstáb és a csodaszép Daisy Fuentes.
- Ez igen. - Közelíts rá!
Ne aggódj! Megvan.
Nehéz lehet összpontosítani.
Chris, nehogy a fejedbe másszon!
Csak koncentrálj a mintákra!
Amikor eljött a játék ideje,
hirtelen...
Összpontosítanom kellett.
A versenyzők a helyükön vannak.
Készülj fel, Chris!
Eleinte óvatos voltam,
hogy ne találjanak el és ne leplezzem le a mintáimat,
ugyanis többen figyeltek és az információ hatalom.
Végül elkezdtek kiesni az emberek, amíg csak ketten maradtunk.
Ez a srác egy állat. Én mondom, ő építette a gépet.
Én maradtam...
és egy bostoni srác.
Magasabb pontszáma volt nálam,
szóval tudtam, hogy egy kemény ellenfél vár rám.
Íme a két döntősünk.
Ez az!
Most a rájátszás lesz.
Ott vannak. Oda már nem mehetünk be.
Szóval végül eljutottunk a döntőbe.
Rendben, ez a 21. század legnagyobb nemzetközi
videojáték-versenyének utolsó állomása.
Három percünk volt gyűrűket gyűjteni.
Az nyer, aki többet szerez.
A másik srác ideges.
Kezdődjék a játék!
Jól van, itt van Chris.
Addig nem akartam feltárni a mintám végső formáját.
De mivel nem volt több versenyszám,
azonnal bevetettem a végső mintámat.
Gyerünk, Chris! Mindent bele!
Chris egyelőre vezet... most már egyenlő az állás.
Kezdtem izgulni,
mert a másik srác több pontot gyűjtött nálam.
Mark nekilódult.
Hét másodperccel a vége előtt megálltam,
és ránéztem a képernyőjére, hogy lássam a pontszámát.
Igen! Megvan!
Jó nagyot kiáltottam. „Igen!”
Az MTV lassítva játszotta le, nagyon menő volt.
A Sega világbajnoka!
Igen!
Huszonötezer dollárt nyertél. Mihez kezdesz most?
Játékokat veszek és játszani fogok!
Érzelmekkel teli, szenzációs pillanat volt.
A Sega ki akarta deríteni,
ki a legjobb játékos a Földön.
Eszerint én volnék az?
Legalábbis a Sega szerint. Szerintem ez állati.
Ez életem egyik legjobb pillanata volt,
és örülök, hogy megélhettem.
Chris Tang története bizonyságul szolgál a Sega vagány győzelméről.
De hogy igazán nagyot szóljon, a Sega merész kampányt indított,
ami meglehetősen pimaszra sikeredett.
Remek reklámjaink voltak,
de olyan formában akartam kigúnyolni az ellenfelet,
ami élvezhető.
A GENESIS HOZZA
A Genesis hozza azt, amit a Nintendo nem.
- A Genesis hozza. - Amit a Nintendo nem.
Végül nem éreztem, hogy elég agresszív,
kellően velős lett a végeredmény.
Tovább akartam menni.
Az egyik kedvenc reklámomban
egy versenyautó végére felszereltünk egy Genesist.
A Nintendót egy régi teherautó hátuljára tettük.
Füstölt és lassú volt,
és persze a Forma 1-es autó lehagyta a Nintendót.
És persze minden reklám a kiáltással ért véget.
Vicces volt ezt kiabálni.
Az emberek élvezték.
Értették a poént.
Gyerekek kiabálták, hogy „Sega!”
A Nintendo kapcsolt.
Rájöttek, hogy igazi versenytársak vagyunk,
és beindult a rivalizálás.
A gyerekek vagy nintendósok,
vagy segások voltak.
Én inkább a Genesist választom.
A Segának jobb játékai vannak.
Szerintem egész jó.
Kalinske haditerve bevált.
A 90-es évek elején
a Sega jobban szerepelt a piacon az egykor legyőzhetetlen Nintendónál.
Hallom, Mattnek van egy Sega Genesise.
De a kereskedelmi akciókkal...
Eggyel több vagy kevesebb...
...és a megannyi vállalati mesterkedéssel...
a konzolháború teljesen új műfajokat teremtett
és új közönségre tett szert.
A videojátékok már nem csak a kicsiknek szóltak.
Videojáték-függő vagyok.
Mindig a tévén játszom vele.
De egy érettebb közönséggel
elkerülhetetlenné válik...
a véres és gyomorforgató tartalmak megjelenése.