EN NETFLIX-SERIE
Nej! Fan i helvete!
Förlåt. Förlåt!
Nej!
Snälla, nej!
Oj!
Snacka om underligt.
Jaha, vad…?
Hallå?
Nej, ingenting.
Oj, jaha.
Vad gör vi nu, Riddarsporre? Vad gör vi i såna här lägen? Vi…
…återgår till grundläget.
Hallå?
Hallå!
Hej, Sandflöjten.
Det här var nåt nytt. Och bara så att du vet är jag inte…
Det är inte oävet.
Stilig man, fina stövlar.
Är jag död?
Aj, tusan!
Inte död.
Jag fattar det.
Så du är alltså nåt annat.
Du är en doppler.
Nej.
Inte doppler.
Vad är du?
Jag är många saker.
Många ansikten.
Många ställen.
-Varför ser du ut som jag? -För att du älskar dig själv.
Jag har andra ansikten om du föredrar dem.
-Bättre? -Oj…
-Japp. Ja. -Underbart.
-Varför räddade du mig undan temerierna? -Du måste sjunga liv i en berättelse.
Vi är besläktade, du och jag. Du är bard, och jag berättare.
-Kan man säga. -Det tror jag inte.
Du är en tidsstoppande och hamnskiftande
berättare som-lär-äta-mig-utan-att-salta.
Jag är bara en man med en lustig hatt. Vi är inte alls besläktade.
Jag far mellan världar och tider och samlar glömda berättelser
som jag väcker till liv när de behövs.
-Är du säker på att du har rätt man? -Självklart är jag det.
Du är Sandflöjten. Han som smugglar alver i säkerhet.
Sandflöjten är bara en titel. Jag är en simpel bard.
En bard scoia'tael anföll ett temeriskt arméläger för att rädda.
De vet att du stöttar dem och deras kamp för rättvisa.
Det gör jag.
Scoia'tael menar väl.
Men alverna kan inte segra drivna av smärta allena.
Hoppet är avgörande.
Alverna behöver en glömd berättelse om de få som besegrade de många.
Berättelsen som De sju.
Berättelsen om… Berättelsen…
Låt mig gissa:
En grupp krigare slår sig samman i en strid mot alla odds.
Ett tema som tjatats ihjäl.
Har det?
Sju främlingar som enas mot ett ostoppbart imperium,
för in människor och monster i världen via Sfärernas förening
och skapar den första versionen av en häxkarl.
Har det tjatats ihjäl?
Nej, den har jag inte hört.
Det ska erkännas. Oj!
Det var klart annorlunda.
Och riktigt kul!
Så du menar att den första häxkarlen var en stenhård alv?
Det kommer att irritera skiten ur Geralt.
Okej.
Var börjar vi?
Allt började för 1 200 år sen, i alvernas gyllene era.
Innan människor och monster kom in i världen.
Sex ensamma utstötta, främlingar för varann,
men ödesbestämda att svetsas samman i ett blodigt uppdrag.
Fjall från Hundklanen.
Scían från Spökstammen.
Broder Död.
Magikerna Zacharé och Syndril.
Meldof och hennes hämndlystna hammare Gwen.
De kom snart att ledas av Den sjunde: Den man kallade Lärkan.
INIS DUBH NORDHAVEN
God morgon. Allmosa till en före detta soldat?
Tack.
Spelas det musik här?
Det var åratal sen vi hade musik på öarna.
Lycka till.
Detsamma.
En blomma ska gro Där bönders blod spillts
Våra liv har de tagit Och fröet har såtts
Vi stiger ur jorden vi skött
Vi stiger ur jorden de ägt
Vi är Svarta rosen
Låt ingen betvivla vår sak
Ojsan.
Var inte du en söt en?
Det är nog dags att deflorera dig.
Ithlinne är inte helt frisk. Hon får anfall.
-Släpp henne, så får ni dricka fritt. -Mamma!
Jag ska fan sänka dig! Bara kom!
Ledsen, vänner.
Jag tål inte dåligt sätt.
-Skål för Lärkan! -Lärkan!
Vi är Svarta Rosen
Låt ingen betvivla vår sak
Res er och låt dem höra vårt skri
En lågfödd tid har grytt
Bravo, flicka!
Långt söder om Inis Dubh
var den nykrönte kungen Alvitir fast besluten att synas bland sitt folk
och gav sig ut på gatorna trots risken för lönnmördare från andra riken.
Skydda kungen!
Men först måste de ta sig förbi den kungliga livvakten, Hundklanen.
Och deras främste krigare:
Fjall Stenhjärta.
Prinsessan!
Jag har er.
Undan!
Ner!
Som jag visade er.
-Allt väl? -Ja.
Kom in.
-Ursäkta. -Ingen fara, Fjall.
Glöm anständigheten.
Ingen kommer in eller ut ur palatset förrän vi vet vem som låg bakom det här.
Jag vill att ni behåller kniven.
Tills vidare.
Ni räddade oss.
Ni räddade mig.
Ni räddade er själv.
Ni har alltid funnits där när jag behövt er.
Det är min plikt.
Vi vet båda att det är mer än så.
Vi kom överens.
-Ni kanske kan glömma, men inte jag. -Jag har inte glömt.
-Om man sett oss… -Så blev det inte.
Jag höll på att dö i dag.
Jag vill inte dö i en lögn.
Jag föddes till att skydda er.
Skydda mig, då.
Inga tatueringar på lönnmördarna. Kapten Eredin tar in misstänkta.
Han kan ju ingenting, fan ta honom och hans armé! Var var de idag?!
Han kan inte få ett ligg i en bordell.
Var är Fjall?
Fan.
Bara döda mig och få det gjort.
Nej, du ska lida. I vanära.
Ny kung, lönnmördare i varenda skugga, och du kunde inte styra din kuk.
Gudarna vare lov att Kerrick slapp se dig förråda din klan.
Du önskade att han kom hem i stället för mig.
-Det har jag aldrig sagt. -Det behövdes inte.
Jag har önskat detsamma sen dess.
Jag behövde er båda vid min sida.
Han togs ifrån mig, och du skulle ta över som hövding.
Men du svek din klan.
Din ed.
Du svek mig.
Gränsen.
Ja.
Få det gjort.
Fjall Stenhjärta.
Du har brutit din ed som kunglig livvakt och förrått klanen du föddes till.
Du förvisas härmed från Xin'trea.
Hundklanen tar avstånd ifrån dig. Jag gör detsamma.
Du dör glömd och okänd.
Farväl, far.
Ska jag gissa? Solrythsagan.
Håna mig inte, bror.
Du är besatt. Du behöver minst en vän som inte är en bok.
Jag förstår inte hur du kan leva så här. Bara lukten.
Allt det här är vår framtid. Det som hänt kommer att hända igen.
-Jaså, är du skådare nu? -Nej.
Jag förnekar inte vad jag har framför mig.
En 1 500 år gammal dvärgskrift berättar om Solryths ankomst.
Belägringen av deras stad innan hon drev bort dem
och uppförde Xin'trea på dess ruiner.
Historien omger oss, bror.
Påminner oss om hur lysande vi en gång var.
Och hur lysande vi än en gång kan bli.
Jag kan vara till nytta för dig. Som rådgivare…
Generalerna och magikerna skulle sluka dig.
Men det finns en roll för dig, syster, i allt det här.
Nu när ditt lilla snedsteg med Fjall har ordnats upp
är det dags att se framtiden an. Jag har en värdig friare åt dig.
Pryshiens kung är änkeman.
Ett giftermål mellan våra kungariken skulle bereda väg för fred.
Självklart. Vad du än behöver för att få fred.
En ljusare framtid. Tack vare dig.
Drottning Merwyn av Pryshien.
Långt in i Förlorade själars dal
söker en ensam krigare svar på de märkliga skyar
som plötsligt kastat sina illavarslande skuggor över landet.
Men hennes förfäder förblev tysta.
Något liknande hade aldrig förr inträffat.
Någon hade nämligen lärt sig att riva slöjorna mellan världar.
Jag är tillbaka.
Besegrad eller segerrik, Förste rådgivare Balor?
Mitt mordförsök misslyckades.
Jag behöver din hjälp.
Hur lärde du dig att slåss så där?
Jag föddes i Korpklanen.
-Nehej! Var du en beskyddare? -Sannerligen.
Lojal livvakt åt kung Midir och Pryshiens kungafamilj.
-Då måste du känna Knivarnas fru Cethlenn. -Hon är min mor.
Va?!
Vad gör du här?
Du kunde vara i palatset med kungar och drottningar och hjältar!
Jag valde den här vägen.
När jag var en ung flicka hade min svärdsmästare en nyckelharpa på sin vägg.
Jag blev kär i den.
Min mor försökte rädda mig, men jag slukades av musikens värld.
Och så blev jag en vandrande bard.
Här.
Jag önskar att jag hade ett kall.
Jag har bara en sjukdom.
Jag får syner, anfall,
och folket i stan är rädda för mig.
De okunniga är alltid avundsjuka på de med gåvor.
Öppna! Annars bränner vi ner stället!
Jäklar. Varför springer arslen alltid till vakten när de fått spö?
Sjunga, så fan heller!
Hundklan? Vafan?
Hallå!
En av Cethlenns magra korpar.
Hellre en mager korp än en av Osfars skabbiga hyndor.
Visst?
Ja, där har du nog rätt, korp.
-Jag heter… -Fjall Stenhjärta. Osfars son.
Jag minns halsbandet från när du tog min kusins öga i Slaget om Brokilon.
Jag svor att döda dig om vi nånsin möttes igen.
-Jaha. Och jag minns er inte ens. -Jag sätter dig i lera.
Lugn.
Min tid i Hundklanen är över.
Skitsnack. Ingen lämnar Hundklanen.
Och ändå tjänar jag mitt uppehälle som legoknekt på en skitö i världens utkant.
Vad gör en Korpkrigare så långt norrut?
Jag är inte krigare, jag är bard.
En bard från Korpklanen?
Det var nytt.
Vänta.
Du är väl inte den där Lärkan alla pratar om?
Jag hade tänkt se dig själv om läget varit annorlunda.
Hur kunde mäktige Osfars son falla så?
Lätt.
Knullade prinsessan.
Snack. Då skulle ditt huvud ruttna på en pik ovan stadsporten.
Och skämma ut kronan?
Nej.
Bättre att stötas ut ur klanen och fördrivas i vanära.
Jag förstår dem.
-Skydda, inte knulla. Grundregeln. -Jag borde ha tatuerat den.
För långt för en Hundklanskuk.
Det ska jag minnas när ditt huvud rullar i leran.
Tiden är visst ute.
Du, ställ dig mot innerväggen.
Och du, din frihet har betalats.
-Va? -Du hörde.
Jaha.
Stort tack för att du inte försökte döda mig i sömnen.
Det finns tid.
Ett öga för ett öga.
Mot väggen, sa jag!
Farväl, Lärka.
Måtte bödelns klinga vara skarp och snabb.
Skit i det, förresten. Jag bryr mig inte.
Rapportera.
Pryshierna har genomfört upprepade räder för att pröva våra linjer.
Ger vi dvärgarna tillgång till våra gruvor i Xin'trea kan vi räkna med…
Nej, jag kan inte strida på två fronter och hålla svälten borta.
Jag har en ny plan.
Avsluta Tusenårskriget. Jag har sänt emissarier till Pryshien och Darwen.
-Ett fredsavtal ska undertecknas här. -Absurt. Det blir vår undergång!
Herre…
Pryshien och Darwen skriver aldrig på. Kriget…
Måste få ett slut. De är lika tunnslitna som vi.
Min syster ska äkta kung Midir.
Våra gruvor i Sliabh Liath skänks till drottning Neera.
De skriver på.
-Vad säger ni, Förste rådgivare? -Ursäkta, kapten Eredin.
Förste rådgivare tjänar inte längre tronen utom i ärenden som angår magi.
Fortsätter vi kriga som vi gör nu
lämnar vi bara efter oss svält och stanken av nederlag.
-Herre… -Fredsfördraget blir av.
Utgå.
"Hej, hå" skrålar Puck…
Fjall!
Shen?
Fint att ses.
-Mutade du vakten? -Hör på.
Osfar vill att du återvänder genast. Det ska slutas fred.
Kungen har arrangerat att kungarikena sluter fred.
Svaret är nej, lille kusin.
-Vart ska du? -Till närmsta bordell.
-Vad ska jag hälsa din far? -Att jag har fullt upp med att dö okänd.
Far hem, Shen!
Var hälsade, alver av Inis Dubh.
Mår ni bra? Ni ser ut att göra det.
Jag har några timmar kvar på den här skitön.
Vem vill förse mig med sin bästa skril och sanslösa utsvävningar?
Bakom dessa dörrar väntar rena paradiset av depraverade och onämnbara njutningar.
Men först måste vi avhandla det nesliga ämnet "medel".
Just det.
Mitt ord är mitt medel.
Ert ord ger er dock inte tillgång till annat än att smörja ett kattarsel.
Hämta Sessan, Sylanya!
Jag har silver.
Fan.
Så där, ja.
Du kan nog lära dig att spela.
Jag fattade inte varför du valde den här här framför en klinga.
Den är så bräcklig.
Du har inte förändrats.
Det har du.
Mor sände mig att hämta hem dig. Kontinenten förändras under oss.
Din kung ska underteckna ett fördrag i Xin'trea. Vi behöver dig.
Jag har lämnat klingans väg.
Och ändå…
Är hon villig att förlåta mig?
Cethlenn behöver dig. Det är din möjlighet att få upprättelse.
Jag kan inte. Jag kan inte göra så igen.
Hur kan du leva så här? Saknar du det inte?
Jag saknar dig.
-Förtvivlat. -Kom tillbaka till oss, då.
De andra sa att det var slöseri med tid. Hjälp mig att visa att de hade fel.
Det är din sista chans. Jag seglar med nästa tidvatten.
Hur är det?
Sfärernas tid är över oss.
Världar slukar världar. Smaragdskyar. Eld frammanar en ny gryning.
Ett stort odjur dräps av din klinga.
Två skilda ska bli som en.
Lärkans mest älskade toner ska bli nyckeln till allt.
Och ett uppdrag i din klans namn ger dig upprättelse.
Ett uppdrag för min klan skulle ge mig upprättelse, sa hon.
Hennes visioner - har nån av dem besannats?
Allihop. På ett eller annat sätt.
Här. Ge henne den när hon vaknar.
Säg att jag dessvärre inte kunde vänta och ta farväl.
-Förhoppningsvis korsas våra vägar en dag. -Vart far du?
För att söka upprättelse.
Niamh!
Jag kan inte låta dig färdas ensam. Nån stygg alv kan ta din jungfrudom.
Inte nog med att man har en musikersyster, hon skämtar skitilla också.
Få mig inte att ångra mig, subba.
Som om nån kunde det.
Jag är bara glad…
Nej!
Visa er, era jävla svin!
Ge hit mitt halsband.
Skickligt.
Orka springa.
-Vafan gör du här? -Söker en båt härifrån.
Och det var så lite.
Vem är krigaren?
Min syster.
Vafan?
Tatueringen.
Xin'treas armé, kolonn fem.
Jag känner henne. Kavallerikapten i Pryshiens armé.
Darwenisk infanteridolk.
Det går ju inte ihop. Varför samarbetar tre riken i krig om att döda oss?
Fördraget.
-Niamh berättade om ett avtal. -Ja, man sände efter mig också.
-Fan! -Nån vill inte ha dit klanerna.
Arméerna går emot monarkierna.
-Jag måste till Xin'trea, varna min klan. -Jag också.
Fan ta din klan.
Det lär finnas fler lönnmördarkräk på vägen.
Vi lär klara oss bättre tillsammans. Trots att du är en smärta i stjärten.
-Visst. -Då så.
Men sviker du mig blir din kuk hundmat.
-Jag litar inte på dig, Stenhjärta. -Eller jag på dig…
…Lärka.
De dödade min syster. Lärkan är död.
Jag heter Éile.
Vi möts igen i Caer Aenwyns salar, syster.
Och så svävade Lärkan inte längre ensam.
En hade blivit två.
Snälla.
Prinsessan?
Jag lagade den, Ket! Solryths ögon lågar igen.
Vi måste klä på dig.
När allt hopp var förlorat ledde de hennes skepp till den här Kontinenten,
och nu lyser de upp skyn igen. Det är ett tecken, Ket.
Det finns kanske hopp för mig också.
Din bror sprättar upp mig om du inte är presentabel för din framtida make.
Ja, självklart.
När högfödd gisslan utväxlats mellan kungadömena,
kom de andra monarkerna för att signera Det tusenåriga krigets fredsfördrag.
Kung Midir av Pryshien med sina Korpklan-krigare.
Drottning Neera av Darwen och hennes Ormklan-krigare.
Och Alvitir, den modige arkitekten bakom alvsläktets nya gryning.
Jag älskar dig, bror.
Xin'treas krigare!
Tacka våra kungliga gästers mod
för att vi i dag äntligen ser slutet på vår långa mörka natt av krig och svält.
En ny gryning randas över Kontinenten och dess alver.
Svält ersätts av fred och välstånd.
En förenad Kontinent, än en gång.
En möjligheternas Kontinent.
Vi är xin'treaner.
Vi är pryshier.
Vi är darwener.
-Men vi ska nu bli… -Ers Majestät.
-Hämta livmedikus. -Nej. Det är bara nerver.
Jag ska kanske dra mig tillbaka.
…när vi landsteg och kultiverade det här landet.
Jag vänder mig till
nådig drottning Neera av Darwen.
Gode kung Midir av Pryshien.
Slut upp med mig som allierade i denna nya gryning.
Vad är det där?!
Spjut!
Och i det ögonblicket förändrades alvernas värld för alltid.
Tusen år av monarkier, kungariken och klaner raderades.
Det är gjort.
Sannerligen.
Min best skötte sig väl.
Fördraget gjorde att Balor kunde vända magiker och generaler mot monarkerna.
Det var bara början.
Kejsarinna.
De tre kungarikena är era.
Hell Det gyllene imperiet.
Res er. Vi har mycket att göra.
Den här stormen är onaturlig!
De söker trygg hamn i Gaylth.
Det är inte i närheten av Xin'trea!
Vi hjälper inte våra klaner från havsbottnen.
Nu var Merwyn fri.
Fri att skriva sin egen berättelse.
Fri att som sin hjältinna Solryth inleda en ny gyllene era.
Det var hennes öde.
Kejsarinna!
Hon spelar sin roll väl.
En glansig sak som lugnar massan.
De faller så ivrigt på plats trots att världen vänds ut och in.
Inför kaos väljer folket alltid ordning, oavsett pris.
Eller hur uppenbar farsen är.
-Hur länge behöver vi henne? -Vi får se.
Ta mig till mitt folk.
GAYLTH FÖRE DETTA KUNGARIKET PRYSHIEN
Himmel och hav var inte det enda som utan förvarning förändrats.
Vad är det för flaggor? Det är ett nytt vapen.
Pryshiskt är det ju inte.
Vi bjuder laget runt och får folk att prata.
Med vilka pengar då?
Van att gödas av klanen. Ta lite initiativ, pojk!
Ursäkta.
Kom, då!
-Hon fick i alla fall slut på kriget. -Få klarar att döda en släkting.
Tillika sin egen bror.
-Nu är hon kejsarinnan Merwyn. -"Kejsarinnan"?
Hon utplånade allihop i ett drag!
Värdelösa monarker och deras skitklaner.
-Dödade hon allihop? -Nej. Det är omöjligt.
Hur kan en helt okänd prinsessa ta hela kontinenten så jäkla lätt?
Hon hade visst ett trehövdat monster stort som ett skepp.
Ammade det som en nyfödd.
"Ett monster"? Sluta röka gudshand.
Monster eller ej,
ingen xin'treansk subba avgör att jag inte är pryshier.
Ja, ni är värre.
Ni svassade runt i pryshiska rustningar för några dagar sen.
Förrädarsvin klädda i fittans rustning.
Slynan har era kulor i sitt grepp!
Har nån sett de här?
Éile från Korpklanen. Fjall från Hundklanen.
Vi måste vara smarta.
Tål du inte att nån baktalar din älskade så skiljs vi åt.
-Det handlar inte om henne! -Det är just vad det gör!
Hon utplånade…våra klaner.
Ett! Två!
-Ett! Två! -Du där!
Den största hittills. Jag behöver mer kraft för att stabilisera portalerna.
-Hur många monoliter har du rest? -Tre i norr, två i söder.
Fem till har grävts ut och fått Syndrils sigill.
Inte nog för att sända en legion, varför dröjer det?
Imperiet är ungt.
Trupperna räcker inte.
Du har absorberat Darwens och Pryshiens arméer, och de räcker inte?
Fler än väntat deserterade.
-Och du rensade ut så många magiker… -De var samarbetsovilliga.
Missväxten förvärras och bröduppror går som en löpeld…
Kväv dem.
Historia skapas inte med ursäkter.
Och Fjall Stenhjärta?
Han och Korpklan-krigaren undkom våra lönnmördare i Inis Dubh.
Men elitstyrkor genomsöker Kontinenten i detta nu.
En heroisk folksaga i vardande.
Få slut på dem. Nu.
Hästarna är tjudrade. Jag tar första vakten.
Några kanske överlevde.
Min klan skulle ha stridit till döden. Liksom din.
Ett monster.
Hur kan det ens finnas? Var kom det ifrån?
Det fanns en magiker i Xin'trea. Syndril.
Han grävde fram en urgammal dvärgmonolit.
Med den öppnade han en portal till en annan värld.
-Kom monstret därifrån? -Ja, kanske.
-Det låter sjukt. -Det finns sagor om andra världar.
Inget är sig likt sen dess, himlen har förändrats.
Haven också. Allt är fel.
Monster eller ej, Merwyn hade inte kraft till nåt sånt.
Det måste vara nån annan, en general eller magiker.
-Du ursäktar henne. -Nej.
Om hon nu är kejsarinna så var hon inblandad.
Det får hon sona med blod.
Jag skulle ha dött med min klan.
Jag också.
Vi är de sista.
De raderar våra klaner ur historien.
-Inte så länge vi andas. -Vi gör slut på dem innan de tar oss.
Korpklanen. Hundklanen.
Hur kan vi lita på varann?
Vid klingan.
Vi får tag i Merwyn och gör slut på monstret och alla med henne.
Sänder dem till leran.
Blodsvuret.
Till slutet.
Din bror? Hur kunde du?
Jag var tvungen. Han skrev mitt liv åt mig.
Mitt öde var större än så.
Gamla historier upprepas om rätt personer berättar dem.
När Solryth dog vände vi oss mot varann.
En gyllene era grusades i ett ändlöst krig.
Ett där min brors fred blivit en parentes.
Balor och Eredin vill använda Syndrils portaler
till att erövra.
Mer erövring för sakens skull är ingenting.
Jag vill civilisera de nya världarna.
Föra ut vår konst, vetenskap och kultur bland dem.
Och skapa en ny gyllene era för alvsläktet.
Du… Du tror att du är Solryth.
Nej.
Inte än.
Inte så länge jag är Balors marionett.
Jag ska bli kejsarinna till mer än namnet.
Annars har allt det här, varje droppe blod som spillts, varit förgäves.
Jag måste hitta ett sätt.
Vad har jag gjort?
Du har befriat framtiden, Syndril.
Utan din kunskap hade det här inte kunnat ske.
Huvudmonoliten har rests. Vem vet vilka världar som väntar?
Slutför dina beräkningar så att imperiets alla monoliter kopplas samman.
Du borde vara stolt.
De här nya möjligheterna har vi dig att tacka för.
De slog samman arméerna. Våra odds försämras ju närmare Xin'trea vi kommer.
Då förändrar vi dem med världens främsta klinga.
-Vem? -Min gamla svärdmästare.
Om hon inte dödar mig först. Hon visade mig vad musik var.
När jag lämnade klanen för att bli bard förvisades hon.
Tvingades bli legoknekt.
-Är du villig att ta risken? -Ska vi hämnas behöver vi henne.
Har hon ett namn, då?
Din svärdmoder.
Scían.
Spökstammens sista.
Spökstammen är en myt.
Nej, de bästa svärdmästare Kontinenten nånsin sett.
-Tills ni utplånade dem. -Det var före min tid.
När de vägrade strida för honom förgiftade din kung Darach deras brunnar.
Bara Scían överlevde. Vår klan hittade henne och lät henne bli svärdmästare.
Éile.
Snälla, vi vill er inget illa.
Vad gör ni så långt från allfartsvägar?
Vi flydde från Bon Machán.
Våra magiker och äldste godtog inte imperiet.
Soldaterna brände stan och tvingade våra unga att gräva upp deras svarta torn.
Resa monoliter.
Varför reser de dem utanför Xin'trea?
Är du…Lärkan?
-Jag kallas inte så längre. -Jag såg dig förra året på Aedd Gynvael.
Du var lysande.
Dina sånger var så fulla av hopp och fick oss att känna oss utvalda.
Som om världen var vår.
Du kan inte sjunga "Svarta rosen"? Vi kan behöva känna lite hopp.
Vi är Svarta Rosen…
Nog.
Lycka till.
Vi är Svarta Rosen
Res er och låt dem höra vårt skri
Han hade hört sången långt söderut i Xin'trea.
Nynnad i dörrhål,
sjungen på gator och värdshus, alltid bland lågfödda.
Och nu här, långt norrut.
Hur kunde en sång ha sån kraft?
Det är inte långt kvar. Gå försiktigt.
Är den här Scían den paranoida typen?
Hela hennes klan förgiftades.
Fällgrop.
Jag är ingen gröngöling. Jag såg den.
Och den 30 steg bort.
Hon får anstränga sig mer för att…
För helvete…
Klanerna är borta.
Hur kan du vara i livet?
Jag anar ekon av dråp på dig.
Min gåvobest gav dig vad du sökte.
Det gjorde den.
Jag har tagit kontrollen över hela Kontinenten.
Men ändå…?
Det räcker inte.
Folk kommer inte att godta mig som kejsare.
Jag är lågfödd.
Intressant…
Jag behöver en kraft bara jag kan bruka.
En som höjer mig ovan alla högfödda, kungar och arméer.
Du vill bli en gud bland alver.
Ja.
Jag behöver…din kaosmagi.
Är du villig att offra vad som helst för den, oavsett priset?
Ja.
Vad du än ber om ska du få.
Tänk att du skuggar mitt hem igen.
-Jag menade inte att vanhedra dig. -Likväl gjorde du det.
Den nya kejsarinnan vill döda dig. Vad gör du här?
Söker din hjälp.
Kom med oss. Vi ska till Xin'trea för att döda henne.
Om inte för min skull, så för dina förfäders.
Xin'trea stal din stams heliga klinga.
Nu kan du återta Själshärjaren.
Vem vet var den är nu.
Din klinga är med övriga troféer i palatset.
Tre gröna stenar som de där, och märken på hjaltet.
Nåt om…
…Svartsanden.
Född ur Svartsanden.
Klinga och själ som ett.
All början.
Allt slut.
Ni kommer inte förbi stans portar.
Om du ens når så långt, du som färdas med fienden.
Benvälla.
Lindrar svedan.
Éile.
Du kan inte lita på henne.
Ni har nåt otalt.
Hon har kontakter sen åren som legoknekt. Kontakter vi behöver.
Kontakter hon förråder dig till så fort hon kan.
Jag har ingen annan.
Scían är allt jag har.
-Föränderliga skyar förebådar mörker. -Tillsammans har vi en chans.
Er strävan är hopplös.
Jag behöver dig.
-Vi behöver dig. -Sök din egen väg.
Jag kan få in oss till palatset. Det finns en obevakad lönngång in i stan.
-Vi har bruk för ditt svärd. -Det har ni säkert.
Men…
…jag följer inte med dig.
Det enda goda allt det här har fört med sig är
att Hundklanen är borta för gott.
Och må din far lida evigheten i en ensam grav.
Min far borde ha avslutat kung Darachs verk och dödat dig med resten av din stam.
Han hade gärna fått försöka.
Förleds man av en rar liten prinsessa är man inte mogen en klanhövdings yxa.
-Vad håller du på med? -Fråga honom med yxan.
Han verkar inte kunna använda den.
Sluta, Scían!
-Du har blivit ringrostig. -Jaså?
Du har bra instinkter, men låter känslorna styra dig.
Och du, du har glömt hur man verkar som en del av en klan.
Ni är inte fy skam när ni samarbetar.
Vi kan arbeta med det.
Så du följer med oss?
Förfäderna vill det.
Tre mot ett kejsardöme.
Inte nog. Vi behöver hitta fler.
Då söker vi fler som vill döda subban.
Det finns ingen återvändo.
Och så blev två tre.
De första dropparna i en flodvåg som förändrade världen för alltid.
Vi är Svarta Rosen
Låt ingen betvivla vår sak
Res er och låt dem känna törnet
Och friheten ska bli vår
Vi är den svarta törnrosen
Sjunger sånger för de okända
Res er och låt dem höra vårt skri
En lågfödd tid har grytt
En blomma ska gro Där bönders blod spillts
Våra liv har de tagit Och fröet har såtts
Vi stiger ur jorden vi skött
Vi stiger ur jorden de ägt
Vi är Svarta Rosen
Låt ingen betvivla vår sak
Res er och låt dem känna törnet
Så friheten kan bli vår
Vi är den svarta törnrosen
Sjunger sånger för de okända
Res er och låt dem höra vårt skri
En lågfödd tid har grytt
För var kapad ros En ny skjuter upp
Tills landet täcks av kronblad som snö
Era slott ligger mörka Inget ljus på ert guld
Vår kamp, den är evig Vår sanning ska fram
Vi är Svarta Rosen
Låt ingen betvivla vår sak
Res er och låt dem känna törnet
Så friheten kan bli vår
Vi är den svarta törnrosen
Sjunger sånger för de okända
Res er och låt dem höra vårt skri
En lågfödd tid har grytt
Vi är den svarta törnrosen
Låt vår röst bli vår klinga som en
Res er och låt dem känna törnet
En lågfödd tid har grytt
Undertexter: Henrik Brandendorff