EN NETFLIX-SERIE
Merwyns dröm hade blivit verklighet.
När Eredins spaningsgrupp hittat en passande värld skulle hon erövra den,
civilisera de invånare som välkomnade hennes kejsardöme
och utradera de som motsatte sig dess storhet.
Sök framför allt källor till föda.
Vi kan inte tämja andra världar förrän de lågfödda lugnar sig här.
Hantera Balor som en huggorm.
Jag skuggar Fenrik med mitt svärd, henne riskerar han inte.
Var så god, Balor.
Förste rådgivare.
Måtte Solryths ande vägleda er!
Låt en ny gyllene era börja.
Var är vi?
Sök vatten! Och sök livstecken längs horisonten.
Tänker du offra dem?
Du är inte av mitt blod, Fenrik. Men du är det i mitt hjärta.
Du är den del av mig
jag värderar högst.
Vad i alla gudars namn…
Jag gav er allt ni sökte, och ändå förrådde ni mig.
Följ mig!
Vart det än för er, måtte ni brinna i all evighet.
Nu när du har förvandlats,
vad tänker du göra med ett så härligt kaos?
Jag tänker ta det jag alltid förtjänat:
Allt.
Imperiets spannmålslager.
De svälter här nere. Det ska inte mycket till.
Lycka till.
Jag har återvänt med kejsarinnans fånge.
Kejsarinnan! Boken om monoliter.
Syndril var ett geni, men insåg inte fullt ut potentialen i sina ekvationer.
Särskilt den här, som inte bara tycks möjliggöra resor mellan världar.
Utan också resor genom själva tiden.
Lämna oss.
Det var inte lätt, men jag levererar alltid enligt avtal.
Så jag tar min lön och går.
Xin'treas luft passar mig inte.
-Och Lärkan? -Död.
Som utlovat.
Tillsammans med andra som anslutit sig till henne. Ni kan få dem på köpet.
Vi avlöser er.
Utgå!
Säkra torget, sätt fart!
Meldof! Två där uppe,
-Låt dem inte nå krigshornet! -Slå larm!
Till vapen!
Själshärjaren.
Ett av fars favoritbyten.
I ett annat läge hade du fått tillbaka det.
-Nej! -Stanna.
Men det är nya tider.
En strålande framtid väntar. Dessvärre inte för dig.
Du är en legoknekt från Spökstammen. Så jag kan ju inte låta dig gå.
Du…ska hedra vårt avtal.
Heder?
Vad jag har läst var din Spökstam framför allt hedervärd.
Och ändå står du här som en förrädare som säljer dina likar för lite metall!
En vanära för dina anfäder.
Jag ska flå dig levande.
Ta henne till torget! Halshugg henne med svärdet hon svek vännerna för!
Jag hemsöker dig för evigt.
Sätt hennes huvud på stadsporten som en varning till missnöjda.
Måtte din livmoder ruttna och ditt namn glömmas.
Få fart på upploppet. Gör din grej, Lärkan.
Xin'treaner! Vi vill er inget illa.
Vi söker rättvisa.
Spannmålet bakom de här dörrarna är ert.
Allt spannmål i stan tillhör er!
Spannmål som odlats av er, de lågfödda, för att göda imperiets arméer.
Odlat i blod, svett och tårar - medan era egna barn har hungrat!
Det är Lärkan.
Ta det som är ert!
Tomt…
Tomt!
-De struntar i lågfödda! -Jäklar.
-Svin! Det finns inget åt oss! -Vi svälter ihjäl!
Det här är framtiden under kejsarinnan och hennes imperium!
Allt som väntar er och era barn är svält.
Vi måste resa oss!
Jag vet att ni är rädda, men det är er enda chans!
Tillsammans kan vi vinna!
Vi är Svarta Rosen
Låt ingen betvivla vår sak
Res er och låt dem känna törnet
Så friheten kan bli vår
Vi är den svarta törnrosen
Sjunger sånger för de okända
Res er och låt dem höra vårt skri
En lågfödd tid har grytt
Gå! Sprid budskapet!
Låt alla veta att i dag reser sig de lågfödda!
I dag blir Xin'trea ert!
Låt dem känna era törnen!
Frihet och föda till alla!
Beväpna er!
Iväg!
Jag trodde att min magi var mäktig. Bravo.
Stupar jag är du skyldig mig en sång, och jag vill ha två kulor i den!
Uthrok Storkuk! Han med två enorma kulor som dräpte ett imperium!
Hör på Lärkan! Följ mig, magnifika mördare!
Vi tar oss in.
Fjall.
Vad har hänt med dig?
Du har frågor.
Allt du hört sägas är sant.
Jag lät döda Alvitir.
Och din familj. Hela Hundklanen.
Jag visste att alla jag älskade skulle dö, och jag sa ja.
Utan att tveka.
Jag var på väg att bli en fotnot i nån annans berättelse.
Jag var ett fertilt bytesobjekt. Ingen såg mig!
Fel.
Jag…såg dig.
Det gamla måste bort.
Jag älskar min bror, men han skulle ha begått samma misstag som alla kungar.
Men armén och magikerna är på min sida.
De civiliserar andra världar i detta nu.
Jag ska leda oss till en ny gyllene era.
Med dig vid min sida.
Jag förstår att du behöver tid.
Du är verkligen störd.
Tror du verkligen
att jag kan förlåta dig för vad du har gjort?
Inser du vad min klan tvingades offra bara för att skydda dig?
Fasorna vi drabbade andra med i ditt namn?
Och du förrådde oss.
Du är ett monster.
Jag borde ju veta.
Kom!
Skynda!
Och oförskämda var de.
-Fokusera. -Gör det själv.
Låset står emot, det måste vara av dimeritium.
Vi slösar tid, snart är soldaterna här.
Det var inte vi.
Beredda!
Turistat klart?
Du är fin med lite färg i ansiktet.
-Var är monoliten? -Där uppe.
-Och alla vakter? -Förhoppningsvis på väg till upploppet.
Gå, förstör monoliten. Vi håller stånd här.
-Överlev. -Jag ska göra mitt bästa. Var försiktig.
Han är i tronsalen! Döda honom!
-Öka! -Håll i pattarna.
Kuk.
-Du är också fin i färg. -Tack.
-Har det alltid varit så här slitsamt? -Kom igen, vi har ju bara börjat!
Ingen reträtt!
Vänta.
Vi kan inte hålla staden, ni måste till barackerna.
Nej, till mina gemak först.
Det var hon. Fortsätt. Vi hittar härifrån.
-God jakt. -Detsamma.
Till monoliten.
Du är hon.
Lärkan.
Jag föreställde mig…
…mer.
Vad jag förstår är vi mer lika än olika.
Vi har båda lämnat liv skrivna åt oss för att skriva våra egna.
Allt jag gjort har varit för alvsläktets bästa,
och det tänker jag inte be om ursäkt för, Lärkan.
Du vet inte ens vad alvsläktet är.
-Du är bara en bortskämd prinsessa. -Kejsarinna!
Du är ett barn som fått tyglarna till en krigshäst.
Du för inte alvernas talan.
Men det gör du?!
De för sin egen talan nu.
Små sinnen fruktar alltid det de inte förstår.
Kräv din hämnd, då, och få det gjort, lilla lärka.
Tanken på att se livet släckas i dina ögon stärkte mig.
Närde mitt brustna hjärta hela vägen hit.
Men ju närmare jag kom, desto mer började en tanke gnaga i bakhuvudet.
Att du gjorde rätt.
Du slog ut kungadömena.
Och klanerna.
Vi var ju kungadömenas stövlar på folkets nackar.
Vi var deras klingor som bara lydde order.
Men du var bara samma visa.
Du förändrade ingenting.
Du är bara en ny stövel som söker nya nackar.
Hör du?
Det är alvsläktets framtid.
Och de kommer inte att sjunga om dig…
…utan om frihet.
Du vill skriva din egen berättelse.
Jag har gett dig ett val.
Låt kniven sitta, så kan en helare hitta dig. Och kanske rädda dig.
Du får leva och se din värld smulas sönder runt dig. Inse dina misstag.
Eller dra ut den och blöd ihjäl som en fegling.
Ingen får veta.
Bara du.
Folket gör revolt!
Balor!
Du har förvridit allt!
Men nu är det slut med det!
Hur kan han styra eld?
Kände du?
Den andra världens kaosenergi.
Bry dig inte om mig, gumman. Eller förresten:
Du råkar inte veta var mynten präglas?
Här kommer de!
Ni är ett fint litet uppror. Njut av det medan det varar.
Och förresten har de persikor i köket.
Kom ihåg mig.
Undan, Fjall!
Éile!
Fjall!
I hela mitt liv har folk som ni avfärdat mig.
Aldrig mer.
Jag styr kaos! Jag behöver inte nån av er!
Vi vänder hans kraft emot honom!
Jag förenar våra krafter och knäcker monoliten.
Nu! Bind mig till honom!
Är det inte otroligt hur oskrämmande nåt är när man ser dess rövhål?
-Nej! -Fjall!
-Fjall är borta. -Callan!
Nej!
Kom till mig, o älskade Din ofödde längtar
Så kom till mig, o älskade Mitt hjärta det bultar
Min själ, den längtar Att känna flodens vatten
Att mötas igen
I nästa liv, evigt
Kom tillbaka till mig.
Snälla.
Jag kan inte.
Jag väntar på dig…
…i Caer Aenwyns stora salar.
Lev, Éile.
Lev.
Jag älskar dig.
Vad gör du?!
Nej!
Med ett sista krafttag krossade magikern sin främsta skapelse,
men insåg inte att energin som frigjordes skulle riva upp rum och tid.
De tunna slöjor som skilde världarna åt slets sönder.
Existensplan stötte samman.
Skyar stred med skyar.
Natt slukade dag.
Ett otal världar stötte igenom varandra
och strödde arter som sädeskorn omkring sig.
Det var Sfärernas förening.
Allt levande blev tyst.
Och så…
…vaknade kontinenten.
Märkliga skepp låg förlista
med sin ännu underligare last strödd på alvernas stränder:
Människor. För alltid bortstötta från sin egen värld.
Nu vandrade människosläktet bland alver.
Var är jag?
Vad är du?
Varifrån kom du?
Och inget var sig nånsin mer likt.
Där det en gång stod stenar två
Så stolta på ett fält
Där ligger en nu bruten ned
Sedan dagen Sfärerna mötts
Där vilar nu en krigare
Vars mod ej kände gräns
Han gav sitt liv så du blev fri
Och tyrannen störtades
Hans hjärta sas bestå av sten
Ingen kärlek eller ömhet, nej
Tills en sånglärka sjöng sin sång
Så att hans hjärta brast
Så stred de genom ett land grymt
Där lågfödd svalt och slet
De krävde hämnd för klanerna
Och frigav lågfött folk
Lärkan är jag, den sten som står
Står vid min älskade kvar
Min röst, den dör i vinden nu
När vår saga bleknar bort
SEX MÅNAR SENARE
Din värme saknas mig, min vän
Din värme saknas mig
Men ur vår kärlek gror nånting
En räddning för vår värld
Kom och ät.
Éile och Fjall hade skapat ett nytt liv.
Ett barn med ett blod likt inget annat.
Ett märkt av bestar och magi.
Sån här mat har jag inte fått sen Árd Fuile.
Säkert att du inte är av dvärgblod?
Jag vet inte. Vad tror du?
Några generationer bakåt, kanske.
Då är vi ju släkt.
Det hände, Ithlinne. Jag dräpte en best, precis som du sa.
Fast inte den jag väntat mig.
Kan du?
Är du säker?
Sfärernas tid är över oss!
Aen Seidhe förlorat i skyn, bortstött i tiden,
för alltid på jakt efter kärlek som förlorats och lämnats.
Lärkans frö ska bära med sig
den första tonen i en sång som ändar tiden.
Och en av hennes blod blir sist att sjunga den.
Vänta, va?
Vem?
Vem? Vem av deras blod?
Sjung De sjus sång, Sandflöjt.
EN SÅNG SOM ÄNDAR TIDEN.
EN AV HENNES BLOD BLIR SIST ATT SJUNGA DEN.
Så att förtryckta kan finna hopp och styrka i anfädernas saga.
Och stå redo för de stora förändringar som väntar.
-Då så. -Okej, slå nu.
Så synd.
Ett intet, ett fel Du är bruten, ej hel
Besegrad och hopplös Du sjunker nu ner
Förtryckar'n är mäktig Mångdubbelt stark
Historien dig varnar att motstånd är död
Så glöm allt de sagt dig Om hur det var förr
För minnena fläckas För att lura dig
För makten i sagor Och sånger och folk
Återta landet Åt dvärg liksom alv
Så sjung stolt och högt Sången om De sju, nu
Sjung halvling och gnom, Dvärgar och alver
Ni bär deras sagor Överheten står maktlös
Bär deras strålglans och stig
Stig så fram
Bundna av blodsed Av sanning och hämnd
Dömda att falla Men De sju vägrar blankt
Men krigare sju Bildar en mäktig pakt
Imperiet är mäktigt Men de sa "va fan"
De sa "va fan"!
Och folket de väckte
Med djärvhet och sång
Med modet de visar På rätt och på fel
Och kraften i sagan Den eldade på
Och folket det väcktes Och reste sig så
Så sjung stolt och högt Sången om De sju, nu
Sjung halvling och gnom, Dvärgar och alver
Ni bär deras sagor Överheten står maktlös
Bär deras strålglans och stig
Stig så fram
Vi stiger fram
Stiger fram
Vi stiger fram
Så sjung stolt och högt Sången om De sju, nu
Sjung halvling och gnom, Dvärgar och alver
Ni bär deras sagor Överheten står maktlös
Bär deras strålglans och stig
Stig så fram
Så sjung stolt och högt Sången om De sju, nu
Sjung halvling och gnom, Dvärgar och alver
Ni bär deras sagor Överheten står maktlös
Bär deras strålglans och stig
Undertexter: Henrik Brandendorff