‫בתחילתה של הקריסה הגדולה,‬
‫האיש הגדול בילה כל רגע של ערות‬ ‫בחיפוש אחר המשפחה שלו...‬
‫משפחה...‬
‫בתקווה לקחת אותם הביתה.‬
‫אבל זה כבר לא היה הבית.‬
‫עכשיו זה היה רק מקום‬
‫מלא בזיכרונות רעים.‬
‫- בית חולים מחוז רוזווד -‬
‫לא...‬
‫פאק.‬
‫- סגר מיידי‬ ‫נעדרים -‬
‫- רשימת מטופלים -‬
‫איפה אתם?‬
‫איפה הבן שלי?‬
‫- צריכים אותך‬ ‫מי יציל אותנו? -‬
‫- צבא אחרוני-האדם‬ ‫התגייס היום -‬
‫קודם האנושות!‬
‫אני עייף.‬
‫אני לא יודע מה איתכם,‬ ‫אבל נמאס לי לחכות לתשובות.‬
‫כן!‬
‫עשינו מה שהיינו צריכים כדי לשרוד,‬
‫אבל נמאס לי להילחם על חיי.‬
‫נמאס לי להרגיש‬ ‫שיש לי מטרה על הגב רק כי אני בן אדם.‬
‫כן!‬
‫העולם מבלבל כרגע,‬
‫אבל בי נשבעתי שאחרוני-האדם יביאו‬
‫קצת סדר לכאוס.‬
‫כן!‬
‫הצטרפו אלינו! הצילו את האנושות!‬
‫כן, המאמן!‬
‫כן!‬
‫המאמן.‬
‫כמובן ששרדת.‬
‫לקריסה הגדולה אין סיכוי מול מספר 93.‬
‫ולואיזה?‬
‫איבדתי אותה.‬
‫אותה ואת התינוק. ה... בן שלנו.‬
‫חיפשתי אותם בכל מקום.‬ ‫אזורי הסגר, המחנות, הרישומים.‬
‫אני לא יודע איפה עוד לחפש.‬
‫זה נכון, מה שאמרת שם?‬
‫איזה חלק?‬
‫לגבי קבלת תשובות.‬
‫זה יפתח הרבה דלתות.‬
‫דלתות שננעלת מחוץ להן כי בעולם החדש,‬ ‫אתה כלומניק. כמו שאני הייתי.‬
‫עם אחרוני-האדם...‬
‫תוכל שוב להיות מישהו.‬
‫תוכל לקחת חזרה חלק ממה שייך לך.‬
‫אני רק רוצה את המשפחה שלי.‬
‫תקשיב, ט'.‬ ‫-קודם האנושות!‬
‫אם הם שם איפשהו, אחרוני-האדם ימצאו אותם.‬
‫- ננצח את החולי -‬
‫אתה איתנו?‬
‫קודם האנושות!‬
‫איש גדול?‬
‫איש גדול!‬
‫איפה הוא? איפה...‬
‫אתה בסדר. זה רק התקף חרדה.‬
‫תאט את הנשימה.‬
‫תספור עד עשר.‬
‫אחת.‬
‫שתיים.‬
‫איך מצאת אותי?‬
‫שלוש.‬
‫שמעתי את הילד שלך ברדיו.‬ ‫-ארבע.‬
‫עד שהגעתי לשם, הוא כבר נלקח לשמורה.‬
‫חמש.‬
‫שש.‬
‫ואז ראיתי אותך.‬ ‫-שבע.‬
‫הנחתי שאם אחרוני-האדם ירו בך,‬ ‫אתה כנראה בצד שלי.‬
‫ראית עוד מישהו?‬
‫ילדה, שיער מתולתל, גישה מרדנית.‬
‫היא הייתה בבית בגו-גרו.‬
‫אמרו ברדיו שמצאו בית בטוח באזור.‬
‫אולי אותו אחד שבו החברה שלך הייתה.‬
‫אני מניחה ששרפו אותו, ואז איבדתי תקשורת.‬
‫אני מצטערת.‬
‫לא.‬
‫אם היא חכמה, היא כבר רחוקה.‬
‫אני איימי.‬
‫איפה המעיל שלי?‬
‫השארתי אותו שם.‬
‫אהבתי את המעיל הזה.‬
‫אין בעד מה.‬ ‫-על שהשארת אותו שם?‬
‫על שהצלתי את חייך.‬
‫את האישה ההיא של השמורה.‬ ‫זו שטיפלה בכל בני הכלאיים.‬
‫ואתה זה שבכל הפוסטרים של המבוקשים.‬
‫יופי. קצב הלב יציב.‬
‫עכשיו אפשר להתחיל.‬
‫להתחיל מה?‬
‫שיט.‬
‫התוכנית היא כזו:‬
‫הילדים שלנו כאן בשמורה.‬
‫בחצות, אני נכנסת מהכניסה הקדמית.‬
‫בהצלחה.‬
‫הכלבה הזאת משוגעת.‬
‫אלוהים!‬
‫אתה עוזב?‬
‫המקום הזה יהיה מבצר.‬
‫אם אני מחזיר את הילד הזה,‬ ‫זה יהיה בדרך שלי.‬
‫או שנעשה את זה יחד ונחזיר את כל הילדים.‬
‫הרבה יותר קל להציל אחד.‬
‫אני מכירה את המקום הזה טוב מכולם.‬
‫תן לי הזדמנות אחת.‬
‫אתה חייב לי לפחות את זה.‬
‫אני איכנס, אגלה איפה‬ ‫הם מחזיקים את הילדים, ואנחנו נצא לכאן.‬
‫זו מנהרה ישנה שנחסמה לפני שנים.‬ ‫היא מובילה אל מתחת לגן החיות.‬
‫הם בטח אטמו אותה.‬
‫הם אפילו לא יודעים שהיא קיימת.‬
‫היא מובילה ליציאה ברח' קרוסבי.‬
‫כשאתן את האות ברדיו,‬ ‫תיקח את המשאית שלי ותפגוש אותנו שם.‬
‫זו תוכנית טובה.‬
‫זו לא תוכנית טובה.‬
‫אימא, אנחנו בחיים.‬ ‫בחדר המשאבות מתחת למכלאת הפילים.‬
‫והם לקחו את רוי.‬
‫אם תעני, זה ינטרל‬ ‫את היתרון היחיד שלך. הפתעה.‬
‫מה לעזאזל את עושה?‬ ‫-לקחו את רוי.‬
‫אני חייבת להיכנס לשם.‬
‫מה קרה לחצות?‬
‫אמרת שהיתרון היחיד שלנו הוא הפתעה.‬
‫אף אחד לא מצפה שאיכנס לשם באמצע היום.‬
‫חכה לסימן שלי.‬
‫לא אמרתי שאני עוזר.‬
‫גאס מחכה לך.‬
‫לא אמרתי את שמו.‬
‫אתה מדבר מתוך שינה.‬
‫לעזאזל.‬
‫- צ'וק-או-רוקט -‬
‫- גן חיות -‬
‫- צ'וק-או-רוקט -‬
‫אלוהים.‬ ‫-אני צריך עזרה כאן!‬
‫- אוכל כלבים איכותי -‬
‫יש לי מטען כפול!‬ ‫-מטען כפול!‬
‫רגע, צריך לבדוק את זה.‬
‫נבדוק כאן.‬
‫תורידי ברדס.‬
‫משקפי מגן.‬
‫יד.‬
‫יד!‬
‫אני צריך לעשות בדיקת דם.‬
‫- מנתח... -‬
‫- לא התגלה H5G9 בדגימה -‬
‫כן, את בסדר.‬
‫- סוויט טות': נער עם קרניים -‬
‫- ונדי - אוטו - מאיה - ג'וג'ו - רוי -‬
‫בשביל מה הפרחים?‬ ‫-זה מידע חסוי.‬
‫אני רוצה לעזור לך בזמן שאני אחראי, דוק,‬
‫אבל אם זה לא ימצא חן בעיניו כשהוא יחזור,‬
‫שנינו נחטוף על זה.‬
‫הכול יהיה לטעמו לפני שהוא יחזור, ג'וני.‬
‫אני מקווה, בשבילך.‬
‫חדשה?‬
‫בדיוק שובצתי. טיפול בבני הכלאיים.‬
‫אז מה את עושה עם כל הצ'וק-או-רוקט האלה?‬
‫חשבתי שכולנו נשמח לחטיף.‬
‫רוצה אחד?‬
‫באיזה בסיס התאמנת?‬
‫מה זה עניינך?‬
‫תעני על השאלה.‬
‫הנה את.‬
‫מחפשים אותנו במכלאת הפילים.‬
‫היא איתי.‬
‫רגע. אני צריך לראות תעודות מזהות.‬
‫תירגע, בן אדם.‬
‫קדימה.‬
‫תודה שהצלת אותי.‬
‫אני לא.‬
‫אני מנסה למנוע ממך להרוס‬ ‫את הסיכוי היחיד שלי לחלץ את גאס.‬
‫בוא נלך לחלץ אותו.‬
‫בדיוק.‬
‫עצרו.‬
‫חיסלתי עריק אתמול.‬
‫היה איתו בן כלאיים קטן.‬
‫אתה יודע על זה משהו?‬
‫בטח. כן.‬
‫שמעתי שירית בו כמו שצריך.‬
‫ישר בחזה.‬
‫אני חושב שכדאי שתבוא איתי.‬
‫מהלך יפה.‬
‫הילדים שם. קדימה.‬
‫זה האלק?‬
‫היי.‬
‫חייבים להסתלק מכאן.‬
‫לא.‬
‫חייבים להביא את הילדים.‬ ‫-אם ניתפס, אף אחד לא יביא את הילדים.‬
‫חייל נפל! תפעילו את האזעקה!‬
‫שיט.‬
‫אנחנו כל כך קרובים.‬ ‫הם אפילו לא ידעו שניסינו.‬
‫תראי. הם ידעו.‬
‫גאס ידע.‬
‫היי! תישארו שם. אל תזוזו!‬
‫- אוכל כלבים -‬
‫תפתחו את הדלת!‬
‫ציפית שאצליח להיכנס שם?‬
‫לא ציפיתי שתהיה כאן בשלב הזה.‬
‫תפתחו ברגע זה!‬
‫קדימה!‬
‫לעזאזל! אלוהים.‬
‫אחורה!‬
‫לא! לא אמרו שום דבר על מנהרה!‬
‫אתה, אני צריך עיניים בשמיים, עכשיו.‬ ‫-כן, אדוני!‬
‫שניכם, לכו להביא ג'יפ.‬ ‫-קיבלתי.‬
‫ושמישהו יסגור את המנהרה הארורה!‬
‫יחידת אלפא, לרחובות.‬
‫קחו את השער הדרומי,‬ ‫אנחנו נפנה מזרחה ומערב.‬
‫תפעילו את הרחפן!‬
‫ארוחת צהריים, יצורים.‬
‫כלב? איך נכנסת לכאן?‬
‫איש גדול. זה אומר שהוא בחיים.‬
‫אמרתי לך! אנחנו יוצאים מכאן!‬
‫תקשיבו.‬
‫צריך להיות מוכנים לתזוזה כשהם יגיעו.‬
‫נוכל לפגוש את רוי!‬
‫רוי! לפגוש את רוי.‬
‫- מה אם ייקחו אחד מאיתנו‬ ‫לפני שאימא תבוא? -‬
‫הם יבואו.‬
‫להציל את כולנו. כל עוד נישאר יחד.‬
‫תאמינו.‬
‫לאן נלך?‬
‫אולי למקום שבו גאס גדל.‬
‫לא, תודה.‬ ‫-אבל חשבתי שזה היה הבית שלך.‬
‫גם אני חשבתי, אבל...‬
‫אני לא צריך לחזור לשם.‬
‫בובי לא יכול.‬
‫קולר.‬
‫נקודה טובה, בובי.‬
‫צריך להוריד את זה לפני שאימא תבוא.‬
‫- הרפתקאות תום סויר -‬
‫מה קרה לך, גאס?‬
‫כאן למעלה?‬
‫החדר החדש שלנו.‬
‫התמקחתי עם ג'וני על שינוי בנוף.‬
‫אני צריך לעבוד בציפורייה.‬
‫אני מרגישה חיה שוב.‬
‫תודה.‬
‫הייתי אומר שתעצבי את המקום כרצונך,‬ ‫אבל אני לא מצליח למצוא‬
‫חנות פתוחה למוצרים לבית בסביבה.‬
‫אתה במצב רוח טוב.‬
‫זה אומר שהעבודה מתקדמת היטב?‬
‫כן. יכול להיות שעליתי על משהו גדול.‬
‫אולי אפילו פריצת דרך לגבי המקום‬ ‫שממנו הגיעו בני הכלאיים מלכתחילה.‬
‫וואו, איך אתה...‬
‫זה...‬
‫יש איזה ילד-אייל, ראני, יש בו משהו.‬
‫אני חושב שאולי אביו יצר אותו.‬
‫אתה ישן מספיק?‬
‫כל דקה שאני ישן היא עוד דקה‬ ‫שאני לא מוצא לנו דרך לצאת מכאן.‬
‫היי.‬
‫אני דואגת לך, אדי.‬
‫אולי תוכלי לישון טוב הלילה‬
‫במיטה הזאת איתי.‬
‫החיפוש אחר הפולשים מתרחב לרחבי העיר.‬
‫קיבלתי.‬
‫הכול בסדר?‬
‫כן, סתם הפסיכית שחייתה כאן פעם. אל תדאגו.‬
‫מישהי גרה פה?‬
‫הודעה, דוק. איש הפרחים הגיע.‬
‫אדי?‬
‫אני חייב לעבוד.‬
‫...טרם נמצאו...‬
‫משכו!‬
‫כולם בשורה.‬
‫אתם חושבים שאני לא מכיר את המבט הזה?‬
‫גדלתי עם אח גדול.‬
‫כן.‬
‫אתם מסתירים משהו.‬
‫ידיים! סנפירים.‬
‫שאוכל לראות אותם.‬
‫היום הזה רק הולך ומשתפר.‬
‫אתה. ילד-אייל. איתי.‬
‫סינג רוצה אותך.‬
‫- אנחנו נהיה כאן. -‬
‫מה אם אימא תבוא לפני שגאס יחזור?‬
‫סיכנתי את עצמי, כי הבטחת לספק תוצאות.‬
‫נקווה שאתה יודע מה אתה עושה.‬ ‫הפרחים יכולים להרוג אותנו.‬
‫אף אחד לא מצא תרופה כבר עשור, ג'וני.‬
‫אם אני אמצא אחת, אני צריך לקחת סיכונים.‬
‫יש לך עשר דקות. זהו.‬
‫תקווה שזה יעבוד, דוק.‬
‫גאס.‬
‫אתה שומע אותי?‬
‫אני רוצה לנסות משהו אחר הפעם, גאס.‬
‫סיפרת לי איך ראית את הפאבה שלך‬ ‫אחרי שנפלת לפרחים הסגולים, אז אני...‬
‫הבאתי לך את הפרחים הסגולים.‬
‫נראה שהאבקנים גורמים להזיות אצל בני מינך.‬
‫בערך כמו היפנוזה.‬
‫אולי הפרחים האלה‬ ‫יוכלו לעזור לך לזכור מאיפה באת.‬
‫אני חייב לחזור.‬
‫אני צריך את עזרתך, גאס.‬
‫אם זה לא יעבוד,‬ ‫אצטרך לחזור לקחת את החברים שלך.‬
‫בסדר, גאס.‬
‫בוא נתחיל.‬
‫קח אותי למקום שבו נולדת.‬
‫איפה שפאבה יצר אותך.‬
‫וואו.‬
‫היה היה פעם ילד שובב בשם תום סויר.‬
‫- גבול הפארק‬ ‫ילוסטון -‬
‫שתמיד הסתבך בצרות.‬
‫הוא אהב את הסכנה.‬
‫אני לא רוצה להיות כאן!‬
‫היי, אל תדאג.‬
‫אני כאן איתך.‬
‫עכשיו, גאס, חשוב שתספר לי‬
‫על כל מה שאתה רואה‬
‫אם אתה רוצה לחזור לחברים שלך.‬
‫על אתה מסתכל‬
‫ברגע זה?‬
‫הגדר שפאבה אמר לי לא לחצות.‬
‫רק שאני בצד השני שלה.‬
‫קדימה, גאס.‬
‫נחצה יחד את הגדר.‬
‫קדימה.‬
‫את יודעת איך להגיע ליציאה הקרובה מהעיר?‬
‫לא.‬
‫נוכל לחכות במשרד שלי עד שזה יעבור.‬
‫את לא מבינה. חייבים לעזוב את העיר עכשיו,‬
‫למצוא לנו צבא, ואז לחזור.‬
‫כרגע עזבתי את הילדים שלי.‬
‫אני לא עוזבת גם את העיר.‬
‫טוב, תעשי מה שבא לך.‬
‫אני מתחפף מכאן.‬
‫חכה, ג'פרד.‬
‫מה עם גאס?‬
‫כלב הוא הבטחה.‬
‫שיהיה לך ברור שאני אקיים אותה.‬
‫בסדר.‬
‫אבל אתה צריך אותי.‬
‫והדרך היחידה שלנו לצאת היא המשאית שלי.‬
‫לעזאזל!‬
‫נו, קדימה.‬
‫מה קרה?‬ ‫-אני לא יודעת.‬
‫אל תגידי שזה התכנון,‬ ‫להשתמש במשאית מקולקלת.‬
‫שתוק! ותן לי לחשוב.‬
‫טוק טוק.‬
‫שעועית על טוסט.‬
‫כי את בריטית.‬
‫אז אתה הטבח כאן?‬
‫אני מטפל בכל האסירים.‬
‫אני סוג של אחראי על כל המקום הזה עד שדאגי...‬
‫אבוט יחזור.‬
‫מרשים.‬
‫והאוכל מסודר יפה.‬
‫הייתי שפית פעם.‬
‫תודה.‬
‫המקום הזה היה הבית של מישהו?‬
‫איזו גברת ניהלה מפלט לבני כלאיים.‬
‫נתנה להם להתרוצץ חופשי.‬
‫כמו חיות מחמד.‬
‫אבל אל תדאגי, הם במכלאה עכשיו.‬
‫בני כלאיים חיו כאן?‬
‫מטורף, נכון?‬
‫אפילו שמעתי שאחד מהם יכול לדבר.‬
‫לא ידעתי שהם מסוגלים.‬
‫כן, יש הרבה‬ ‫תפיסות מוטעות לגבי בני הכלאיים והחולי.‬
‫כלומר, כמוך.‬
‫כלומר, כולם מפחדים ממך.‬
‫אבל אני יודע שאת לא מדבקת.‬
‫מעולם אפילו לא ראיתי אחד.‬
‫בטח תוכל ללוות אותי למכלאה, נכון?‬
‫אני לא יודע, גברת סינג.‬
‫זה לא בדיוק...‬
‫חשבתי שאמרת שאתה האחראי.‬
‫איפה אתה, גאס?‬
‫קר...‬
‫והעצים נעלמו.‬
‫תתרכז, גאס.‬
‫אוזל לנו הזמן.‬
‫אתה צריך ללכת הביתה.‬
‫אני לא רוצה.‬
‫אתה לא רוצה לראות את הפאבה שלך?‬ ‫מה קרה לך בבית, גאס?‬
‫פאבה הזה פגע בך?‬
‫לא.‬
‫הוא פשוט שיקר לי לגבי כמה דברים, וזה כאב.‬
‫הוא היה מדען, כמוני?‬
‫הוא לא היה כמוך בשום צורה.‬ ‫-אז תראה לי, גאס.‬
‫אתה חייב לעזור לי. עשה זאת.‬
‫הבקתה.‬
‫בקתה. לא מעבדה?‬
‫לא.‬
‫זו הבקתה.‬
‫הבקתה של פאבה.‬
‫אני חוזר. חברים שלי‬ ‫צריכים אותי ועלינו להישאר יחד.‬
‫לא!‬
‫אני מצטער, גאס. אני...‬
‫גם אני שיקרתי לך, אני חושש.‬
‫אמרתי לך שאתה עוזר‬ ‫למישהי שאכפת לי ממנה מאוד.‬
‫אבל אתה יודע‬ ‫למה אני באמת צריך תשובות, גאס?‬
‫כי גם אני אסיר.‬
‫בדיוק כמוך.‬
‫החיים שלי בסכנה‬ ‫בכל רגע שאני לא מספק תשובות, אבל אני...‬
‫אבל אני חושב שנוכל לעזור זה לזה, גאס.‬
‫תעזור לי?‬
‫בסדר.‬
‫על מה אתה מסתכל עכשיו?‬
‫פאבה.‬
‫יש לו ציוד בסביבה? כמו במעבדה שלי.‬
‫כלים מדעיים, מכשירים?‬
‫לא.‬
‫לא היו לו דברים כאלה.‬
‫אני לא מבין.‬
‫הוא החביא אותך,‬ ‫הוא גידל אותך באמצע היער לבד.‬
‫חייב להיות בך עוד משהו, גאס.‬ ‫אחרת למה שהוא יעשה את זה?‬
‫כי...‬
‫כי הוא אהב אותי.‬
‫הוא אהב אותי ושמר עליי.‬
‫הוא היה הפאבה שלי.‬
‫אפילו אם הוא לא היה באמת הפאבה שלי.‬
‫לא, גאס.‬
‫אם זה לא היה הוא, מישהו אחר יצר אותך.‬
‫תחזור עוד. לכשהיית צעיר יותר.‬
‫כשאתה ופאבה הגעתם ליער לראשונה.‬
‫הייתי רק תינוק. אני לא זוכר כל כך רחוק.‬
‫זה היופי של המקום הזה, גאס.‬
‫אתה יכול לזכור דברים‬ ‫שלא ידעת בכלל שאתה יודע.‬
‫אני חייב לחזור.‬ ‫-לא!‬
‫אתה זוכר מישהו במעילי מעבדה כמו שלי?‬
‫הם הכינו אותך, בטוח.‬
‫- שמש חצות -‬
‫מה אתה רואה? תגיד לי.‬
‫מקום מדעי.‬
‫פרויקט "שמש חצות".‬ ‫-כן.‬
‫משם הגעת.‬
‫תגיד לי איפה זה.‬
‫ד"ר מילר, היחידה יציבה?‬
‫מי זו?‬ ‫-מי זו מי? מדענית?‬
‫סתם איזו גברת.‬
‫יותר חזק, גאס!‬
‫אני לא מכיר אותה.‬
‫תחפש שם!‬
‫- פורט סמית' -‬
‫פורט סמית'!‬
‫לא! תן לי לצאת מפה!‬ ‫-מה קורה, גאס?‬
‫לא!‬
‫תתעורר, גאס. תתעורר. תתעורר...‬
‫זה בסדר. אתה בסדר.‬
‫וואו, זה היה ממש מפחיד לרגע.‬
‫כן. זה נגמר.‬
‫השגנו את מה שרצינו.‬
‫התאוריות היו נכונות.‬
‫פורט סמית' יצר את הנגיף.‬
‫ואותך, גאס.‬
‫תודה, גאס.‬
‫נתת לי משהו שחשבתי שאיבדתי מזמן.‬
‫את השפיות שלך?‬
‫תקווה.‬
‫זרתות.‬
‫אתה קודם.‬
‫אני לא יכול לתת שידביקו את סבא וסבתא שלי.‬
‫היי, אני צריכה טרמפ.‬
‫את לבד?‬
‫אני מחפשת כמה חברים.‬
‫אם את מחפשת בכיוון ההוא, את יכולה לבוא.‬
‫רק אם לא אכפת לך לשחק פינוקל‬ ‫בכל פעם שסבא שלי מתעורר.‬
‫מה זה פינוקל?‬
‫שיעמום מוחלט.‬
‫היית מכונאית לפני הקריסה?‬
‫פסיכולוגית.‬
‫משם את מכירה את הקטע הזה עם הנשימה.‬
‫לספור עד עשר.‬
‫לא. זה קרה הרבה לפני ימי הפסיכולוגיה שלי.‬
‫הייתי ילדת צבא.‬
‫עברנו הרבה. ואז אימא שלי השתחררה.‬
‫הצבא לא אוהב לאבחן הפרעת דחק פוסט טראומטית‬ ‫אבל היא חטפה אותה קשה.‬
‫בגיל 12 כבר ידעתי איך לזהות טריגר.‬
‫יש עוד חיים במצבר. נהיה בסדר.‬
‫לא אמרת לי שיש להם רחפנים.‬
‫פעם לא היו להם.‬
‫תדחוף!‬
‫לעזאזל!‬
‫הדבר הזה שולח את המיקום שלנו לכל היחידות.‬
‫חייבים להיפטר ממנו.‬
‫ימינה! כאן! ימינה!‬
‫זהירות!‬
‫סליחה!‬
‫רחפן ארבע במרדף אחר משאית אדומה.‬ ‫נהגת ונוסע אחד.‬
‫נוסע ממש גדול.‬
‫- אימא בדרך! והאיש הגדול של גאס! -‬
‫- מהר! צריך להוריד לבובי את הקולר! -‬
‫מהר.‬
‫מוכנים?‬
‫מוכנים.‬
‫בובי יישאר מאחור.‬
‫תישארי מתחת לעצים.‬
‫הרחפן איבד אותם,‬ ‫אבל נראה שהם בדרך לגן החיות.‬
‫יחידה ב', סגרו את השער הקדמי.‬
‫מצאתי אותם. רחפן ארבע במרדף.‬
‫לעזאזל.‬
‫הרחפן נפל.‬
‫יחידות סיור, להתכנס בקואורדינטות אחרונות.‬
‫המשיכו במרדף.‬
‫בואי.‬
‫הקואורדינטות הגיעו.‬ ‫אלפא, טנגו, רומיאו מאובטחים.‬
‫יש לנו אורחים.‬
‫תפני כאן.‬
‫יותר מהר!‬
‫תמהרי!‬
‫כאן, ימינה!‬ ‫-בסדר!‬
‫קדימה!‬
‫שיט.‬
‫קדימה!‬
‫מספר שלוש.‬
‫תתפנו!‬
‫שיט.‬
‫המשאית ברחה מהעיר.‬
‫אני חוזר. המשאית ברחה מהעיר.‬
‫- חשבתי שזו אימא? -‬
‫היא עוזבת אותנו?‬
‫קום.‬
‫מה קורה? למה את מאטה?‬
‫בגללם.‬
‫אני יכול להפחיד אותם קצת.‬
‫לתת להם זריקת אנרגיה.‬
‫לא.‬
‫תניח להם.‬
‫הם לא חייבים להיות בזמן בני האדם יותר.‬
‫אנחנו מחכים להם עכשיו.‬
‫כבר היינו צריכים להיות עם הילדים.‬
‫אם רק הייתי מחכה עד חצות.‬
‫ועכשיו אני נוטשת אותם.‬
‫תשמעי, אמנדה.‬
‫איימי.‬
‫את לא היחידה שאיבדה מישהו.‬
‫אנחנו נחזיר אותם.‬
‫תן לי.‬
‫אמרת קודם שאנחנו צריכים למצוא צבא.‬
‫חשבת על מישהו מסוים?‬
‫כן, אני מכיר כמה חבר'ה.‬
‫גם הם אחרוני-האדם לשעבר, כמוך?‬
‫כן, אבל אפשר לסמוך עליהם.‬
‫מה עשית בשבילם בכלל?‬
‫לא שום דבר טוב.‬
‫האם אתה...‬ ‫-לא.‬
‫לא לקחתי ילדים.‬
‫סיימתי.‬
‫תודה.‬
‫בוא נלך להביא את החבר'ה שלך.‬
‫אתם עדיין כאן!‬
‫אבל מה קרה? איפה איש גדול?‬
‫הם עזבו בלעדינו.‬
‫אנחנו לא יודעים למה, או אם הם בכלל חוזרים.‬
‫אם הוא עזב, אני בטוח שהייתה לו סיבה.‬
‫אנחנו מתים לגלות.‬
‫אנחנו יוצאים מכאן בעצמנו.‬
‫ואני יודע לאן נלך.‬
‫ילוסטון.‬
‫ילוסטון?‬
‫שם פאבה גידל אותי.‬
‫זה בעצם הבית שלי,‬
‫ועכשיו זה יכול להיות הבית שלנו.‬
‫- זה רחוק? ילו, כמו צהוב? בטוח שם? -‬
‫- יש שם אוכל? -‬
‫- איך זה נראה? -‬
‫רגע, אני אשאל.‬
‫הם רוצים לדעת איך שם.‬
‫טוב, המקום גדול וירוק,‬
‫ו... יש שם סירופ מייפל‬
‫וקפיצה על סלעים.‬
‫וכשהולכים לישון, יש תחושה חמימה‬
‫בבטן.‬
‫הנה, אני אראה לכם.‬
‫מה הסיכויים שאפגוש בן כלאיים?‬
‫ילד-אייל שיכול לדבר,‬
‫שיכול להיות התשובה לכל השאלות שלי.‬
‫אולי...‬
‫- ג -‬
‫זה גורל.‬
‫- אס -‬
‫- לאימא‬ ‫באהבה, ונדי -‬
‫תרגום כתוביות: זואי רוז‬