For mange år siden, tidlig under Den store kollapsen,
tilbrakte Sværingen hver eneste våkne stund på å lete etter familien sin...
Familien min...
Han ville ta dem med seg hjem.
Men dette var ikke hjemme lenger.
Nå var det bare et sted fylt med dårlige minner.
SYKEHUS
Nei...
Faen!
MELDT SAVNET
PASIENTLISTE
Hvor er du?
Hvor er sønnen min? Hvor faen er sønnen min?
Familien min?
DU TRENGS - HVEM SKAL REDDE OSS? VERV DEG I DAG
Menneskeheten først!
Jeg er lei. Jeg vet ikke med dere, men jeg er lei av å vente på svar.
Ja!
Vi gjorde det vi kunne for å overleve, men jeg er lei av å måtte klare meg selv.
Av følelsen av å ha en målskive på ryggen bare fordi jeg er menneske.
Ja!
Det er en verden i uorden der ute,
men det overrasker meg om De siste ikke kan skape litt orden i kaoset.
Ja!
Bli med oss! Redd menneskeheten!
- Ja, trener! - Ja!
Trener.
Selvsagt klarte du deg. Den store kollapsen har ikke en kjangs mot nr. 93.
Hva med Louisa?
Jeg mista henne. Hun og babyen, vår... sønn.
Jeg har lett overalt etter dem. I karantenesonene, leirene og listene.
Vet ikke hvilke andre steder jeg kan lete. Var det du sa der inne sant?
- Hvilken del? - Det om å få svar.
Dette åpner mange dører for deg.
Stengte dører for dem som ikke betyr noe i den nye verdenen, slik som meg før.
Med De siste... kan du bety noe igjen.
Ta tilbake noe av det som tilhører deg.
Jeg vil bare ha familien min.
- Hør her, T. - Menneskeheten først!
Hvis de er der ute, finner De siste dem.
VI SKAL KNUSE SYKEN
Menneskeheten først!
Er du med?
Menneskeheten først!
Sværingen? Sværingen!
Sværingen!
Hvor er han? Hvor er...
Det går fint. Du hadde bare et panikkanfall.
Ro ned pusten. Tell til ti.
Én.
To.
Hvordan fant du meg?
Tre.
Hørte ungen din på radioen. Da jeg kom dit, var han alt ført til Reservatet.
Fem.
Seks.
- Så så jeg deg. - Sju.
Jeg tenkte at om De siste skjøt deg, måtte du være på min side.
Så du noen andre? Ei jente med krøllete hår. Rampete.
Hun var i et hus i GoGro.
Over sambandet sa de at de hadde funnet et gjemmested. Kanskje vennen din var der.
Det brant visst ned. Så mista jeg forbindelsen.
- Jeg er lei for det. - Nei.
Hvis hun er smart, er hun over alle hauger.
- Jeg heter Aimee. - Hvor er jakka mi?
- Jeg la den igjen der. - Den jakka likte jeg.
- Bare hyggelig. - For at du la den igjen?
For at jeg redda livet ditt.
Du er dama fra Reservatet, som tok inn alle hybridene.
Og du er på alle ettersøkt-plakatene.
Bra. Pulsen har stabilisert seg. Nå kan vi begynne.
Begynne med hva? Pokker.
Dette er planen. Barna våre er her, i Reservatet.
Ved midnatt går jeg inn foran.
Lykke til. Denne kjerringa har en skrue løs.
Herregud.
- Drar du? - Det stedet er nok som en festning.
Skal jeg få ungen tilbake, må jeg gjøre det på min måte.
Eller gjøre det sammen og få alle ungene tilbake.
- Det er mye enklere å redde én. - Jeg kjenner stedet bedre enn noen.
Gi meg én sjanse. Du skylder meg det, i det minste.
Jeg går inn og finner ut hvor barna er. Så går vi ut her.
En gammel tunell, stengt i årevis. Går rett under dyrehagen.
- De har nok plombert den. - De vet ikke at den fins, engang.
Den fører til en utgang ved Crosby.
Når jeg gir signal over radioen, tar du lastebilen min og møter oss der.
- Det er en god plan. - Det er ingen god plan.
Mamma. Vi lever. Vi er i pumpehuset under elefantinnhegningen. De har tatt Roy.
Svarer du, ødelegger du din eneste fordel. Overraskelsesmomentet.
- Hva i helvete gjør du? - De har tatt Roy.
Jeg må komme meg inn dit.
- Hva skjedde med midnatt? - Vår eneste fordel er overraskelse.
Ingen forventer at jeg går inn foran midt på lyse dagen.
- Vent på signalet. - Sa ikke at jeg var med.
- Gus venter på deg. - Jeg sa ikke navnet hans.
Du snakker i søvne.
Pokker.
- Herregud. - Trenger hjelp her borte!
FØRSTEKLASSES TØRRFÔR
- Ta dobbelt opp! - Dobbelt opp!
Livet er fullt av vanskelige valg.
Noen bryter sammen under press.
Og de andre? Vel... De er bare helt vanlige folk...
La meg sjekke den.
...som gjør ting utenom det vanlige.
Sjekk inn her borte.
Av med hetta. Vernebrillene.
Hånd.
Hånd!
Jeg må ta en blodprøve.
ANALYSERER...
INGEN H5G9 FUNNET I PRØVEN
Alt i orden.
- Hva trenger du blomstene til? - Gradert informasjon.
Vil hjelpe deg mens jeg har ansvaret, doktor,
men vi er begge i trøbbel om ting ikke er som han vil ha dem.
Alt skal være som han vil ha det før han er tilbake, Johnny.
Det håper jeg, for din del.
Er du ny?
Jeg ble nettopp plassert her. I hybridtjeneste.
Hva gjør du med Choc-o-Rockets-sjokoladene, da?
Jeg tenkte vi trengte noe godt. Vil du ha en?
- På hvilken base fikk du opplæring? - Hvilken rolle spiller det for deg?
Svar på spørsmålet.
Der er du jo. De ser etter oss i elefantinnhegningen.
Hun er med meg.
Vent. Jeg må få se legitimasjon.
Slapp av, mann.
Kom igjen.
- Takk for at du redda meg. - Jeg gjør ikke det.
Jeg prøver å forhindre deg i å ødelegge min ene mulighet til å få ut Gus.
Da får vi ham ut, da.
- Ja, det skal jeg love deg. - Vent.
Jeg drepte en avhopper i går. Han hadde med seg en liten hybrid.
- Vet dere noe om det? - Det gjør vi. Ja.
Jeg hørte at du skjøt skikkelig bra.
Rett i brystet.
Jeg tror at du skal bli med meg.
- Godt gjort. - Barna er denne veien. Kom.
- Er det Kjempen? - Du! Vi må ut herfra.
- Nei. - Soldat nede!
- Vi må hente barna. - Blir vi tatt, får ingen henta barna.
- Soldat nede. La alarmen låte. - Pokker.
Vi er så nær. De får ikke engang vite at vi prøvde.
Se her. De får vite det. Gus skjønner det.
Hei! Bli der! Ikke rør dere!
TØRRFÔR
Åpne døra!
- Forventer du at jeg får plass? - Forventa ikke at du kom.
Åpne den jævla døra! Nå!
Inn!
For pokker, da. Herregud.
Trekk tilbake!
Nei! Ingen sa noe om en tunell!
- Du! Følg med fra oven. - Ja, sir!
- Hent en jeep. - Oppfattet.
Noen må stenge den jævla tunellen!
Få Alfaenheten ut i gatene.
Ta sørporten. Vi går til øst og vest.
Få i gang dronen!
Lunsjtid, misfoster!
Hund? Hvordan kom du inn hit?
Sværingen. Det betyr at han lever.
Jeg sa jo det! Vi skal ut herfra!
Hør her.
- Vi må være klare til å dra når de kommer. - Vi kan treffe Roy!
Roy! Treffe Roy.
Hva om de tar en til av oss før Mor kommer?
De kommer. Og henter alle. Så lenge vi holder sammen.
Tro meg.
- Hvor skal vi dra? - Kanskje til stedet der Gus vokste opp.
- Nei takk. - Jeg trodde det var hjemmet ditt.
Det trodde jeg også, men...
- Jeg trenger ikke å dra tilbake dit. - Bobby... kan ikke.
- Krage. - Godt poeng, Bobby.
Vi må få den av før Mor kommer.
TOM SAWYERS EVENTYR
Hva skjedde med deg, Gus?
Her oppe?
Vårt nye rom.
Jeg forhandla fram en miljøforandring med Johnny.
Jeg trengte avariumet til jobb.
Nå føler jeg at jeg lever igjen. Takk.
Jeg skulle sagt "innred som du vil",
men jeg finner ingen Target som fortsatt er åpen.
Du er i godt humør, da. Betyr dette at jobben går bra?
Ja. Jeg er kanskje på sporet av noe stort.
Kanskje et gjennombrudd innen hybridenes opprinnelse.
- Jøss. Hvordan... - Dette...
Det er denne hjortegutten, Rani. Det er noe ved ham.
Tror kanskje faren hans laget ham.
Har du fått nok søvn?
Hvert øyeblikk jeg sover mister jeg tid til å finne en utvei for oss.
Du...
Jeg er bekymra for deg, Adi.
Kanskje du kan få en god natts søvn i natt, i denne senga, med meg.
- Leter etter inntrengerne over hele byen. - Mottatt.
Er alt i orden?
Ja, det er bare sprøingen som bodde her før. Ikke tenk på det.
Bodde det noen her?
Beskjed til deg. Blomsterbinderen er her.
- Adi? - Jeg må jobbe.
...er ikke gjort rede for...
Trekk!
Alle på én rekke.
Tror dere ikke at jeg kjenner igjen det blikket?
Jeg vokste opp med en storebror. Ja.
Dere skjuler noe.
Hender! Labber. Der jeg kan se dem.
Denne dagen blir bare bedre og bedre.
Du. Hjortegutten. Bli med meg. Singh vil ha tak i deg.
Vi venter her.
Hva om Mor kommer før Gus kommer tilbake?
Jeg risikerte alt for deg, siden du lovet resultater.
Håper du vet hva du gjør. Disse blomstene kan drepe oss.
Ingen har funnet en kur på ti år.
Hvis jeg skal finne en, må jeg ta noen sjanser.
Du får ti minutter. Det er alt.
Du får håpe at dette fungerer.
Gus. Hører du meg?
Jeg vil prøve noe annet denne gangen, Gus.
Du sa at du traff Pabba etter at du falt i purpurblomstene, så jeg...
tok med purpurblomstene til deg.
Pollenet later til å ha en hallusinatorisk effekt på sånne som deg.
Som en slags hypnose.
Kanskje blomstene kan hjelpe deg med å huske hvor du kom fra.
- Jeg må tilbake. - Jeg trenger din hjelp, Gus.
Hvis dette ikke fungerer, må jeg ta vennene dine igjen.
OK, Gus. Da setter vi i gang.
Ta meg med til stedet du ble født.
Der Pabba lagde deg.
Oi.
En gang for lenge, lenge siden fantes det en rampete gutt som het Tom Sawyer.
GRENSELINJE
Han havnet alltid i trøbbel...
Han likte å leve farlig.
Jeg vil ikke være her!
Ta det helt med ro. Jeg er her sammen med deg.
Det er viktig at du forteller meg alt du ser nå, Gus.
Hvis du vil tilbake til vennene dine. Hva er det du ser på
akkurat nå?
Gjerdet Pabba ba meg om å aldri gå utenfor.
- Men jeg står på den andre siden av det. - Kom igjen, Gus.
Vi klatrer over gjerdet sammen.
Kom igjen.
- Vet du hvor nærmeste vei ut av byen er? - Nei.
- Vi kan vente på kontoret mitt. - Du skjønner ikke. Vi må forlate byen nå.
- Finne sterke folk og komme tilbake. - Jeg dro fra barna. Drar ikke fra byen òg.
Du kan gjøre som du vil.
Jeg skal komme meg til helvete vekk herfra.
Vent, Jepperd. Hva med Gus?
Hund er et løfte til ham. Du kan vedde på at jeg skal holde det.
Greit. Men du trenger meg.
Vi kommer oss bare vekk herfra med min lastebil.
For pokker, da! Kom igjen, da.
- Hva er galt? - Jeg vet ikke.
Ikke si at den ødelagte bilen var del av planen.
Hold kjeft. La meg tenke.
Bank-bank.
Bønner på toast. Siden du er britisk.
- Du er altså kokken her? - Jeg tar meg av alle fangene.
Har på en måte ansvaret for stedet fram til Dougie...
- Abbott kommer tilbake. - Imponerende.
Du har lagt opp maten så fint.
Jeg var kokk før.
Takk.
Var dette noens hjem før?
En kvinne drev et slags tilfluktssted for hybrider.
Lot dem løpe rundt helt fritt. Som kjæledyr.
Men slapp helt av. De er i bur nå.
- Bodde det hybrider her? - Vilt, ikke sant?
Jeg har til og med hørt at en av dem kan snakke.
Jeg visste ikke at de kunne det.
Det er mange feilaktige oppfatninger om hybridene og Syken der ute.
Ta deg, for eksempel. Alle er redd for deg.
Men jeg vet at du ikke er smittsom.
Jeg har aldri sett en før.
Du kan vel følge meg til innhegningene?
Jeg vet ikke, Mrs. Singh.
- Det er ikke egentlig... - Er det ikke du som bestemmer, da?
Hvor er du, Gus?
Det er kaldt...
Trærne er borte.
Konsentrer deg, Gus.
Vi har snart ikke mer tid igjen.
- Du må dra hjem. - Jeg vil ikke.
Vil du ikke treffe Pabba?
Hva skjedde med deg hjemme? Skadet Pabba deg?
Nei. Han løy bare om noen ting, og det såret meg.
- Var han forsker, som meg? - Han var overhodet ikke som deg.
Da må du vise meg, Gus.
Du må hjelpe meg. Gjør det.
Hytta.
En hytte. Ikke noe laboratorium?
Nei. Det er hytta.
Pabbas hytte.
Jeg drar tilbake. Vennene mine trenger meg.
Nei! Jeg beklager, Gus. Jeg...
Jeg har også løyet for deg, er jeg redd.
Jeg fortalte det at du hjelper en som jeg bryr meg veldig, veldig mye om.
Men vet du den egentlige grunnen til at jeg trenger svar, Gus?
Fordi jeg også er en fange.
Akkurat som du er.
Livet mitt er truet så lenge jeg ikke finner svarene, men jeg...
Jeg tror at vi kan hjelpe hverandre, Gus.
Vil du hjelpe meg?
OK.
Hva ser du på nå?
Pabba.
Har han noe utstyr der? Sånt som jeg har på laboratoriet.
- Forskningsutstyr, instrumenter? - Nei.
- Han hadde ikke sånne ting. - Jeg forstår det ikke.
Han holdt deg skjult, oppdro deg der ute, midt i skogen, alene.
Det må være noe mer ved deg, Gus. Hvorfor hadde han ellers gjort det?
Fordi...
Fordi han var glad i meg.
Han var glad i meg og passa på meg. Han var pabbaen min.
Selv om han egentlig ikke var pabbaen min.
Nei, Gus. Hvis det ikke var ham, var det en annen som skapte deg.
Gå lenger tilbake. Til da du var yngre.
Da du og Pabba kom til skogen for første gang.
Jeg var baby. Husker ikke så langt tilbake.
Det er det fine her, Gus.
Du kan huske ting du ikke engang visste at du vet.
- Jeg må tilbake. - Nei!
Husker du noen i labfrakk, som meg? De skapte deg. Det må de ha gjort!
MIDNATTSSOL
Hva ser du? Fortell.
Et sted med forskere.
- Prosjekt Midnattssol. - Ja.
Det er her du kommer fra. Fortell meg hvor dette er.
Dr. Miller. Er enheten stabil?
- Hvem er det? - Hvem? En forsker?
Bare ei dame.
- Høyere, Gus! - Jeg kjenner henne ikke.
Se etter et navn!
Fort Smith!
- Nei! Slipp meg ut herfra! - Hva skjer, Gus?
Nei! Nei!
Våkne, Gus. Våkne. Våkne...
Det går fint. Alt er bra.
Oi. Det ble ganske skummelt der.
Ja. Det er over nå.
Vi fant det vi var ute etter.
Teoriene stemte.
Fort Smith skapte viruset.
Og deg, Gus.
Takk, Gus.
Du har gitt meg noe tilbake som jeg trodde jeg hadde mista for lenge siden.
Forstanden?
Håpet.
- Få se lillefingrene! - Du først.
Jeg kan ikke la noen smitte bestemor og bestefar.
Jeg trenger skyss.
- Er du alene? - Jeg leter etter noen venner.
Hvis du skal lete den veien, kan du bli med oss.
Hvis du ikke har noe imot å spille Pinocle hver gang bestefar våkner etter en blund.
- Hva er Pinocle? - Ren, skjær kjedsomhet.
- Var du mekaniker før Kollapsen? - Terapeut.
Det er sånn du kan de pustegreiene. Telle til ti.
Nei. Det kom lenge før dagene mine som terapeut.
Jeg vokste opp i militærfamilie. Flytta mye. Så ble mamma dimittert.
Militæret liker ikke å stille diagnosen PTSD, men hun led virkelig av det.
Innen jeg var 12 år kunne jeg kjenne igjen triggere.
Det er fortsatt energi i batteriet. Det går fint.
Du sa ikke at de hadde droner.
De hadde ikke det før.
Dytt!
For pokker, da!
Den greia sender plasseringa vår til alle enheter her. Vi må riste den av oss.
Høyre. Her! Høyre!
- Se opp! - Unnskyld!
Droneenhet fire følger en rød lastebil. Kvinnelig sjåfør, mannlig passasjer.
En veldig, veldig stor mannlig passasjer.
Mor kommer! Mor og Sværingen til Gus!
Skynd dere! Vi må få kragen av Bobby!
- Er du klar? - Klar.
Bobby bli igjen.
Hold deg under trærne.
Droneenheten har mista dem, men de kjører i retning dyrehagen.
Steng inngangsporten, enhet B.
Har dem. Droneenhet fire forfølger dem.
For pokker, da.
Drone skutt ned.
Patruljeenhetene samles ved siste kjente koordinater. Fortsett jakten.
Kom igjen.
Har koordinatene. Alfa, Tango og Romeo sikra.
Vi har fått selskap.
Ta det med ro! Inn her.
Raskere! Skynd deg!
- Her! Til høyre! - OK!
Kom igjen!
Kjør på!
Pokker.
Nummer tre!
Vekk!
Pokker!
Lastebilen kom seg ut av byen.
Jeg gjentar. Lastebilen kom seg ut av byen.
Jeg trodde at det var Mor?
Forlater hun oss?
Kom igjen.
Kom deg opp!
Hva skjer? Hvorfor senker du farta?
På grunn av dem.
Jeg kan skremme dem litt.
- Få opp farta på dem. - Nei.
La dem være.
De trenger ikke å følge den menneskelige klokka lenger.
Nå venter vi på dem.
Vi skulle hatt barna nå. Hvis jeg bare hadde venta til midnatt.
Og nå forlater jeg dem.
- Hør her, Amanda. - Aimee.
Du er ikke den eneste som har mista noen.
Vi får dem tilbake.
La meg gjøre det.
Tidligere sa du at vi må finne flere sterke folk.
- Var det noen du tenkte på? - Ja, jeg kjenner noen folk.
- Var de også med i De siste, som du var? - Ja, men de er til å stole på.
Hva gjorde du for dem, egentlig?
Ikke noe bra.
- Tok du... - Nei.
Jeg tok ikke barn.
Ferdig.
Takk.
Nå henter vi folkene dine.
Dere er her fortsatt! Men hva skjedde? Hvor er Sværingen?
De forlot oss.
Vi vet ikke hvorfor, eller om de kommer tilbake.
- Dro han, hadde han nok grunn for det. - Gleder oss til å finne det ut.
- Vi får komme oss ut på egen hånd. - Og jeg vet hvor vi skal dra.
Yellowstone.
Yellowstone?
Det var der Pabba oppdro meg.
Det er i bunn og grunn hjemmet mitt. Nå kan det bli vårt hjem.
- Er det trygt? - Hvorfor gult?
- Er det mat der? - Hvordan ser det ut?
Vent. Jeg skal spørre.
- De vil vite hvordan det er der. - Vel... Det er stort og grønt.
Og så fins det... lønnesirup.
Og vi kan hoppe fra stein til stein.
Og når man sovner, får man en varm følelse i magen.
Her. Jeg skal vise dere.
Hva er sjansen for at jeg skulle treffe en hybrid?
En hjortegutt, som kan snakke,
som kan utgjøre svaret på alle mine spørsmål.
Kanskje... det var meningen.
TIL: MAMMA
Tekst: Fredrik Island Gustavsen