I början av den stora kollapsen
ägnade den store mannen all sin vakna tid åt att försöka finna sin familj...
Min familj...
...i hopp om att få hem dem.
Men det var inget hem längre.
Nu var det bara en plats
full av hemska minnen.
SJUKHUSPERSONAL
Nej...
Helvete.
SKAKANDE LILLFINGER = KARANTÄN
PATIENTER
Var är han?
Var är min son?!
Var i helvete är min son?!
VI BEHÖVER DIG VEM RÄDDAR OSS?
TA VÄRVNING HOS SISTAMÄNNEN
Mänskligheten främst! Mänskligheten främst!
Jag har tröttnat.
Jag vet inte hur ni känner, men jag har tröttnat på att vänta på svar.
Vi har gjort allt för att överleva, men jag har fått nog av att klara mig själv
och av att ha en måltavla på ryggen bara för att jag är människa.
Det är en förvirrande värld där ute,
men banne mig om Sistamännen inte kan bringa lite ordning i kaoset.
Ja!
Kom med oss! Rädda mänskligheten!
- Väl talat! - Ja!
Coach.
Klart att du lever.
Den stora kollapsen rår inte på nummer 93.
Och Louisa?
Hon är borta.
Hon och barnet. Vår son.
Jag har letat överallt, i karantänzonerna, lägren, registren...
Jag vet inte var jag ska leta.
Var det sant, det du sa?
Vilket av det?
Om att finna svar.
Det här öppnar många dörrar.
Dörrar som är låsta för att man saknar värde i den här nya världen.
Hos Sistamännen...
...får du ett värde igen.
Du kan tillbaka det som varit ditt.
Jag vill bara ha min familj.
Hör på mig, T.
Om de finns därute så kommer Sistamännen att hitta dem.
VI SKA BESEGRA SMITTAN
Mänskligheten främst!
Är du med oss?
Mänskligheten främst! Mänskligheten främst!
Storeman?
Storeman!
Var är han?
Ingen fara, det är bara en panikattack.
Andas långsamt.
Räkna till tio.
Ett.
Två.
Hur hittade du mig?
Tre.
Jag hörde din unge på radion, men när jag kom hade de tagit honom till Reservatet.
Fem.
Sex.
- Då såg jag dig. - Sju.
Blev du skjuten av Sistamännen borde du vara på min sida.
Såg du nån annan?
En flicka med lockigt hår och kaxig attityd.
Hon var i ett hus i GoGro.
De sa på radion att de hade hittat ett gömställe. Det kanske var där hon var.
Det brann nog ner. Jag hörde inte mer.
Jag beklagar.
Nej, om hon är smart är hon långt därifrån nu.
Jag heter Aimee.
- Var är min jacka? - Den är kvar där.
Jag gillade den.
- Varsågod. - För att du lämnade den?
För att jag räddade dig.
Du är kvinnan med Reservatet som tog hand om alla hybriderna.
Och du är på efterlystaffischerna.
Bra, pulsen är stabil.
Då kan vi sätta igång.
Sätta igång?
Aj, jävlar.
Det här är planen. Våra ungar är här, på Reservatet.
Vid midnatt går jag in på framsidan.
Lycka till.
Galning...
Jösses.
Ska du gå?
Det där är rena fästningen.
Jag tänker rädda min unge på mitt eget sätt.
Eller så gör vi det tillsammans, och räddar allihop.
- Det är mycket lättare att rädda en. - Jag hittar bättre där än nån annan.
Ge mig en chans. Det är du åtminstone skyldig mig.
Jag går in, letar rätt på barnen och tar med dem ut här,
genom en gammal tunnel som går under djurparken.
- De har säkert stängt den. - De vet inte ens att den finns.
Den leder ut på Crosby.
När jag ger klartecken på radion möter du upp oss där i min bil.
- Det är en bra plan. - Det är det inte alls.
Mamma, vi lever. Vi är i pumphuset under elefanthägnet.
De har tagit Roy.
Om du svarar förstör du den enda fördel du har, överraskning.
- Vad i helvete gör du? - De har tagit Roy. Jag måste dit.
Sa du inte midnatt?
Du sa att överraskning är vår enda fördel. Ingen förväntar sig mig där på dagtid.
Vänta på klartecken.
- Jag har inte sagt att jag hjälper till. - Gus väntar på dig.
- Jag har inte sagt vad han heter. - Du pratar i sömnen.
Helvete.
TORRFODER
Jag kollar den där.
Registrera dig här.
Av med luvan.
Glasögonen.
Handen.
Handen!
Jag behöver ta ett blodprov.
ANALYSERAR
INGET H5G9 UPPTÄCKT
Du är okej.
- Vad ska du ha blommorna till? - Det behöver du inte veta.
Jag hjälper dig gärna, men är han inte nöjd när han kommer tillbaka,
så får vi skit för det.
- Han kommer att bli nöjd, Johnny. - Det hoppas jag, för din skull.
Är du ny här?
Jag har precis fått hybridtjänstgöring.
Varför har du då choklad med dig?
Jag tyckte att vi var värda det. Vill du ha?
Var blev du utbildad?
- Än sen? - Svara på frågan.
Där är du ju.
De undrar var vi är vid elefanthägnet.
Hon är med mig.
Jag måste be er att legitimera er.
Tagga ner.
Kom.
Tack för att du räddade mig.
Jag vill bara inte att du ska sabba min enda chans att frita Gus.
Då fritar vi honom nu.
Det gör vi.
Stopp.
Jag knäppte en avhoppare i går.
Han hade en hybrid med sig.
Är det nåt du vet nåt om?
Ja, jag hörde att du sköt den jäveln så han teg.
Rakt i bröstet.
Följ med mig.
Snyggt.
Barnen är här borta. Kom.
Är det där Hulk?
- Vänta. Vi måste ut. - Nej, vi måste få ut barnen.
Om de tar oss kommer ingen att få ut dem.
Soldat nere! Slå larm!
Helvete.
Nu får de inte ens veta att vi försökte.
Jo, Gus kommer att veta.
Stå still!
Öppna dörren!
- Skulle jag komma in där? - Du skulle inte ens vara här.
Öppna dörren på en gång!
- In! - För helvete...
Undan!
Ingen har sagt nåt om en tunnel!
- Upp med drönare! - Ska bli!
- Ni två tar en jeep. - Uppfattat.
Och stäng den där jävla tunneln!
Grupp A, ut på gatan.
Ta södra porten, så går vi österut och väster.
Upp med drönaren!
Dags för lunch, era missfoster!
Hund? Hur kom du hit?
Storeman... Han lever!
Jag sa ju det! Vi ska ut!
Hör på.
Vi måste vara redo när de kommer.
Vi får träffa Roy!
Tänk om de tar nån av oss innan mamma kommer.
De kommer att rädda oss allihop, bara vi håller ihop.
Tro mig.
- Vart ska vi ta vägen? - Kanske dit där Gus växte upp.
- Nej tack. - Det är väl ditt hem?
Det trodde jag med, men...
Jag vill inte dit igen.
Bobby kan inte.
Halsbandet.
Du har rätt. Det måste av innan mamma kommer.
Vad har hänt med dig, Gus?
Här uppe?
Vårt nya rum.
Jag övertalade Johnny att ge oss lite miljöombyte.
Jag behövde aviariet.
Jag känner mig levande igen.
Tack.
Jag skulle säga att du ska göra dig hemmastadd,
men jag hittar ingen öppen inredningsbutik.
Du är på gott humör.
Innebär det här att det går bra med arbetet?
Ja, jag kan vara nåt stort på spåren.
Kanske ett genombrott om hybridernas ursprung.
- Jaha, hur då? - Det är...
Det är en hjortpojke som är väldigt speciell, Rani.
Jag tror att hans pappa tillverkade honom.
Har du sovit ordentligt?
Varje minut jag sover är en minut då jag inte arbetar för att få ut dig.
Du...
Jag blir orolig för dig, Adi.
Du kanske kan sova i natt,
i den här sängen, med mig.
- Vi söker efter inkräktarna i hela staden. - Uppfattat.
Är allt i sin ordning?
Ja, det är bara knäppgöken som bodde här förut.
Har nån bott här?
De meddelar att floristen är här.
- Adi? - Jag måste jobba.
Dra!
Bilda ett led.
Jag känner igen den blicken.
Jag växte upp med en storebror.
Ja...
Ni döljer nånting.
Händerna! Eller fenorna. Fram med dem.
Den här dagen blir bara bättre.
Hjortkillen följer med mig. Singh bad om dig.
Vi väntar här.
Tänk om mamma kommer innan Gus kommer tillbaka.
Jag har tagit risker för att du utlovar resultat.
Bara du vet vad du gör. Blommorna kan döda oss.
Ingen har funnit en bot på tio år, Johnny. Om jag ska lyckas måste jag ta risker.
Du får tio minuter, inte mer.
Bäst för dig att det här funkar.
Gus.
Hör du mig?
Ja.
Jag vill pröva nåt nytt den här gången.
Du sa att du såg din pubba när du hade fallit ner bland de lila blommorna,
så jag har tagit hit blommorna.
Pollenet verkar ha hallucinatorisk effekt på din sort,
som ett slags hypnos.
Blommorna kanske kan hjälpa dig att minnas varifrån du kommer.
Jag måste tillbaka.
Jag behöver din hjälp, Gus.
Om det här inte går måste jag börja ta dina vänner igen.
Då så, Gus.
Vi börjar.
Ta med mig dit där du föddes.
Där pubba skapade dig.
Oj.
Det var en gång en busig pojke som hette Tom Sawyer.
YELLOWSTONES NATIONALPARK
...som alltid hamnade i trubbel...
...och njöt av faror.
Jag vill inte vara här!
Det är ingen fara.
Jag är också här.
Det är viktigt att du beskriver allt du ser för mig
om du vill tillbaka till dina vänner.
Vad ser du...
...just nu?
Stängslet som pubba sa åt mig att aldrig gå utanför.
Men nu är jag utanför.
Kom, Gus.
Vi går in tillsammans.
Vi ska hem.
- Vet du var närmaste väg ut ur stan är? - Nej, vi väntar ut dem på mitt kontor.
Vi lämnar stan, samlar ihop lite stridsdugligt folk och kommer tillbaka.
Jag lämnade mina barn där. Jag tänker inte lämna stan.
Gör vad du vill.
Jag drar.
Vänta, Jepperd.
Gus, då?
Hund var ett löfte, och det tänker jag hålla.
Som du vill.
Men du behöver mig.
Och vi kommer bara härifrån i min bil.
Fasen!
Helvete...
- Vad är fel? - Jag vet inte.
Var det en del av planen, att bilen är trasig?
Var tyst så att jag kan tänka.
Knack, knack.
Vita bönor och rostad bröd.
Du är ju britt.
Du lagar alltså maten här?
Jag tar hand om fångarna.
Det är jag som bestämmer tills Dougie...
Tills Abbot kommer tillbaka.
Imponerande.
Och maten är jättefint upplagd.
Jag har varit restaurangkock.
Tack.
Har nån annan bott här?
En kvinna hade en sorts fristad för hybrider här.
Hon lät dem löpa fritt.
Som husdjur.
Ingen fara, de är på kenneln nu.
- Bodde det hybrider här? - Knäppt, va?
Och en av dem kan tydligen prata.
Det visste jag inte att de kunde.
Det råder många missuppfattningar om hybriderna och smittan.
Ta dig, till exempel. Alla är rädda för dig.
Men jag vet att du inte smittar.
Jag har aldrig sett nån.
Visst skulle du kunna ta med mig till kenneln?
Jag vet inte det, jag. Det är inte riktigt...
Sa inte du att du bestämde här?
Var är du, Gus?
Det är kallt.
Träden är borta.
Fokusera, Gus.
Vi har ont om tid.
- Du måste gå hem. - Jag vill inte.
Vill du inte träffa pubba?
Vad hände där, Gus? Gjorde pubba dig illa?
Nej.
Men han ljög, och det gjorde ont.
- Var han forskare som jag? - Han var inte alls som du!
Visa mig då, Gus.
Du måste hjälpa mig.
Stugan.
En stuga? Inget laboratorium?
Nej.
Det är stugan.
Pubbas stuga.
Jag vänder nu. Mina vänner behöver mig.
Nej!
Förlåt, Gus. Jag...
Jag har också ljugit, är jag rädd.
Jag sa att du hjälpte en person som är mycket viktig för mig.
Men vet du det verkligen skälet till att jag behöver svar, Gus?
För att jag också är fånge.
Som du.
Mitt liv är hotat i varje ögonblick som jag inte har svaren, men jag...
Jag tror att vi kan hjälpa varandra.
Kan du hjälpa mig?
Okej.
Vad ser du nu?
Pubba.
Har han nån utrustning där, som den jag har i mitt labb?
Några vetenskapliga instrument?
Nej.
Han hade inget sånt.
Jag förstår inte!
Han gömde dig och tog hand om dig ensam ute i skogen.
Det måste vara nåt visst med dig. Varför skulle han annars ha gjort det?
För att...
För att han älskade mig.
Han älskade och skyddade mig.
Han var min pubba.
Även om han inte var min pappa.
Nej, Gus.
Om det inte var han, så var det nån annan som skapade dig.
Gå längre tillbaka, till när du var yngre.
Till när du och pubba kom till skogen.
- Jag var en bebis då. Det minns jag inte. - Det är finessen med det här.
Här minns du saker som du inte visste att du vet.
- Jag måste tillbaka. - Nej!
Minns du människor i labbrock?
De måste ha skapat dig!
PROJEKT MIDNATTSSOL
Berätta vad du ser.
Ett forskningsställe.
- Projekt Midnattssol. - Ja.
Det är därifrån du kommer.
Berätta var det är.
Är modulen stabil, dr Miller?
- Vem är det? - Vem då? En forskare?
Nån kvinna.
Högre, Gus!
Jag vet inte vem hon är.
Leta efter ett namn!
Fort Smith.
- Nej! Släpp ut mig! - Vad händer, Gus?
Nej!
Vakna, Gus. Vakna!
Såja, ingen fara.
Det blev riktigt läskigt där.
Ja, men det är över nu.
Vi fick tag på det vi ville.
Teorierna stämde.
Fort Smith skapade viruset.
Och dig, Gus.
Tack, Gus.
Du har gett mig nåt som jag trodde att jag hade tappat för länge sen.
Vettet?
Hoppet.
Lillfingrarna.
Du först.
Farmor och farfar får inte bli sjuka.
Jag behöver skjuts.
Är du ensam?
Jag letar efter några vänner.
Ska du åt det hållet kan du följa med.
Om du står ut med att spela pinochle med farfar varje gång han vaknar till.
Vad är pinochle?
Ren tristess.
- Var du mekaniker före kollapsen? - Terapeut.
Det är därför du kan de där andningsgrejerna.
- Räkna till tio... - Nej, det lärde jag mig långt tidigare.
Jag kommer från en militärfamilj. Vi flyttade runt. Sen fick mamma avsked.
Militären talar ogärna om posttraumatisk stress, men det hade hon.
Redan som tolvåring hade jag koll på de utlösande faktorerna.
Det finns ström kvar i batteriet.
Du sa inte att de har drönare!
Det hade de inte förut.
Knuffa!
Helvete...
Den sänder vår position till dem. Vi måste bli av med den.
Höger här. Höger!
- Försiktigt! - Förlåt.
Drönare 4 följer efter en röd bil med en kvinna och en man i.
En mycket stor man.
Mamma kommer! Med Gus Storeman!
Fort, vi måste få av Bobby halsbandet!
Skynda er!
Beredd?
Beredd.
Bobby stannar.
Håll dig under träden.
Drönaren har tappat bort dem, men de var på väg mot djurparken.
B-styrkan stänger porten.
Vi har dem. Drönare 4 följer efter.
Förbaskat.
Drönaren är nerskjuten. Ta upp jakten från deras senast kända position.
Vi måste gå vidare.
Kom nu.
Koordinaterna är bekräftade.
Vi har sällskap.
Sväng här.
Snabbare! Skynda dig!
- Höger här! - Okej!
Fan också... Kör!
- Nummer tre! - Undan!
Helvete!
Bilen har lämnat stan.
Avvakta.
Jag upprepar. Bilen har lämnat stan.
Jag trodde att det var mamma.
Lämnar hon oss?
Rappa på!
Upp med dig!
Varför sänker du farten?
På grund av dem.
Jag kan skrämma dem lite för att få fart på dem.
Nej, låt dem vara.
De behöver inte anpassa sig efter människor längre. Vi väntar.
Vi skulle haft med oss barnen nu.
Om jag bara hade väntat tills midnatt.
Och nu lämnar jag dem.
Du, Amanda...
Aimee.
Du är inte ensam om att ha förlorat nån.
Vi ska rädda dem.
Jag hjälper dig.
Du sa att vi skulle hämta stridsdugligt folk.
Hade du några särskilda i åtanke?
Ja, jag känner några.
- Före detta sistamän, som du? - Ja, men de går att lita på.
Vad gjorde du med dem?
Inget som var bra.
- Tog du...? - Nej.
Jag tog inga barn.
Klart.
Tack.
Nu hämtar vi ditt gäng.
Ni är kvar!
Vad hände? Var är Storeman?
De åkte härifrån. Vi vet inte varför eller om de kommer tillbaka.
De hade nog sina skäl.
Vi kan inte vänta på att få reda på det. Vi tar oss ut själva.
Och jag vet vart vi ska. Till Yellowstone.
Yellow... stone?
Jag växte upp med pubba där.
Det var mitt hem, och nu kan det bli vårt hem.
- Är det långt dit? - Är det gult?
Finns det mat?
Vänta, jag ska fråga.
De undrar hur det är där.
Det är stort och grönt...
...och...
...det finns lönnsirap, och man kan hoppa på stenar.
Och när man lägger sig för att sova känns det varmt och tryggt i magen.
Jag kan visa.
Vad var oddsen för att jag skulle träffa en hybrid?
En hjortpojke som kan prata
och som kan vara svaret på alla mina frågor.
Kanske...
...är det ödet.
TILL MAMMA FRÅN WENDY
Undertexter: Karl Hårding