Bomba!
Alle veier fører oss et sted. De kan lede til steder langt borte
eller rett tilbake til stedet der reisen begynte.
Har alle beleilig nok glemt at Syken fortsatt er der ute?
Abbot ga dem en kur. Nå kan de endelig slå seg løs.
Pokker. Vi har 15 minutter på oss til nedstenging. Hvor langt er det?
Vestover langs Bluegill, så finner de oss.
Ved tørrdokken.
- Hvem er egentlig disse vennene dine? - De kaller seg "Air Lords".
Jeg har hørt om dem. Leiesoldater.
- For snille til å være leiesoldater? - Kommer an på. Hvor godt kjenner du dem?
Teknisk sett gjør jeg ikke det. Jeg kjente ikke deg før i går heller.
- Hvilken rolle spiller det? - For disse...
Penger er alt. Drit deg ut, så dør du. Og vi har ikke penger.
- Stoler du på dem? - En av dem gjorde noe for meg en gang.
- Stoler du på dem? - Det gjør jeg.
Jeg stoler jo på deg? Og du har ikke svikta meg.
Ennå, da.
- Går det bra? - Det går fint. Jeg... følger bare med.
- OK. Hvis det er noe du vil snakke... - Det er ikke noe jeg vil snakke om, OK?
Skulder og føtter gjør vondt.
Vi er bare ett signal unna nedstenging i Factory Town.
Så bare hold... de psykologigreiene for deg selv.
Jeg er bare på vakt for...
Kom igjen! Ta ham!
Slipp meg!
Nå stikker vi!
Men uansett hvilken vei vi befinner oss på, så er én ting sikkert.
Alle veier fører til sannheten.
Uansett hvor vond den kan være.
Hvorfor løy du om Roy?
Han er vennen vår. Og nå er han borte.
- Jeg løy ikke, jeg... - Jo, det gjorde du.
- Du sa at han rømte, men han er død. - Skal vi dø også?
Ja, så løy jeg, da. For å beskytte dere.
Pabba sa at man må det noen ganger, for å beskytte dem man bryr seg om.
Og se! Denne fikk jeg tak i da jeg var ute med dr. Singh.
Denne hjelper oss når vi skal rømme. Ser dere det?
Den tilhørte Pabba.
Og vi skal finne moren deres og Jepp. Vi kan fortsatt få det til. Stol på meg!
Du skjønner ingenting. Vi stoler ikke på deg lenger.
Verken deg eller Sværingen.
Vi skal rømme, men vi rømmer uten deg.
Han har rett.
Tiden renner ut. Hvem som helst kan bli den neste.
- Bortsett fra deg. - Hva mener du?
Gus. Du er annerledes enn oss.
Nei. Det er jeg ikke. Jeg er ikke annerledes enn dere.
Hvorfor henter de deg hele tida, da?
Det kan ikke stemme.
Klokka er 7.17.
Etter å ha brukt eggene fra Miller-hønsene til å dyrke antigen
har jeg tilført antistoffene til de behandlede cellene.
Reaksjonen ser lovende ut, men ble...
Ble viruset utsletta?
Dette er sannhetens øyeblikk.
ANALYSERER PRØVER
Vær så snill. Vær så snill.
INGEN VIRUS PÅVIST
Det funka!
Herregud.
Takk! Takk!
Vi klarte det, dr. Miller. Vi redda verden.
Adi?
Tenk, hvordan hadde det vært om jeg kjente deg?
- Adi? - Vennen.
Hva gjør du her? Du bør hvile.
De sa at du var tilbake. Jeg venta på deg. Hvem er det?
Ingen. Bare en forsker som jobba ved Fort Smith.
- Hørtes ut som om du snakka til henne. - Nei... Glem det der.
Det viktige er...
...at jeg fant den.
Du mener...
En reell og ekte kur. Ingen flere behandlinger. Ikke mer av Syken.
Jeg må bare bearbeide første dose.
Og den er din.
- Da blir vi fri. - Fra det fordømte viruset.
Og fra den fordømte mannen.
- Å, Rani. - Nei.
Det går fint. OK. Jeg skal bare...
Jeg skal la deg jobbe.
Har noen en smertestillende? Har så vondt i skuldra.
- Hvordan går det med nesa di? - Bedre enn trynet ditt når jeg er ferdig.
- Modig sagt av en med hockeysveis. - Vent litt.
Jeg vet hvem du er.
For pokker, da!
Du er Tommy Jepperd, du! Du er nummer 93, Skull Crusher!
Det er lenge siden.
Pisspreik. Du har spilt mot alle de beste!
Ligasluttspillet! Denne fyren!
Du slo Vicky Paz ut av fotballstøvlene
før du tok ballen tilbake og vant kampen. Jeg tjente 200 dollar.
- Har du fortsatt ringen, kompis? - Nok drittprat, Rufus.
Så... Hvem har vi her?
Bare den tredje beste defensive takleren i ligaens historie, og...
VI LEVERER!
Jeg kjenner deg ikke igjen.
- Eller vennen din. - Du kjenner kanskje stemmen min fra radio.
Dolly, ikke sant? Jeg heter Aimee Eden. Jeg oppretta Reservatet for hybrider.
Jeg er dårlig med stemmer. Sjekk høyrelomma mi, da.
Dattera mi, Wendy, tegna det.
Du slapp tusenvis av eksemplarer av den for meg over områdene i vest.
Hun er ni nå. Ei fantastisk, lita jente.
Men nå er hun fanga hos De siste.
De har tatt henne og resten av barna mine, og...
Og Gus, guttungen hans.
De trenger oss. Vi trenger deres hjelp for å få dem tilbake.
Jeg skal fatte meg i korthet. Jeg ofrer meg ikke for noen uten en avtale i bånn.
Det kosta 100 ferdigmatpoletter å droppe flygebladene.
Og å raide Reservatet? Det kommer til å koste deg jævlig mye mer.
Så... Hva får vi ut av det?
Hva med krigsbyttet?
De siste har stappa fullt stedet
med mat, medisiner, våpen, til og med stridsvogner.
Tenk å få seg en stridsvogn, damen.
Da må dere kanskje kalle dere "Air and Land Lords".
Og ingen kjenner stedet bedre enn hun gjør.
- De har nok drivstoff der også. - Elsker det.
Greit, Aimee Eden.
Det er en avtale.
Men blir det noe som helst tull, må du og kompisen din klare dere alene.
Rekrutter! Bli med ut!
Se. Trodde aldri at jeg skulle gå på videregående.
Si det høyere!
De siste er stolte og gir seg ei
Synger høyt og tar dyr på sin vei
Gir seg ikke!
Vi har ikke hele dagen. Kom igjen, dere to!
Ikke akkurat noe drømmelag, Lou.
De er i live, sir. Med stødige lillefingre.
Gi oss alle eiendeler og legg dem i boksene.
Og da mener jeg alle. Med en gang. Jakker også.
HVEM REDDER OSS?
Ikke bli sentimentale, nå.
Består dere, blir dere del av general Abbots familie
og kommer til å slåss for menneskehetens framtid.
Hvis ikke kan dere dra tilbake som sivile.
Greit. På tide å skille klinten fra hveten.
- Få dem med. - Dere hørte hva han sa. Kom!
Kom igjen! Få beina ut av sirupen!
Nå skal dere få vise og bevise hvem dere er!
Velkommen tilbake, general. Hvordan går stridighetene? Noe du vil ha?
- Har de ringt ennå? - Har hvem ringt ennå?
De tre, Johnny! Grunnen til at jeg dro i utgangspunktet.
Du vet hvordan krigsherrene er. Ingen vil ta første trekk.
Hvor... i all verden er fangen min?
Dr. Singh ba om at kona ble overført til en ny innkvartering,
noe som ikke var noe problem. Et par rom var ledige.
Du burde vel også vite at vi hadde en bitte liten sikkerhetsovertredelse.
Noen prøvde å snike seg inn, men jeg tok meg av det.
Å.
Hvorfor... får du meg alltid til å angre på at jeg gir deg ansvar?
Unnskyld, general.
- Hvordan rømmer vi? - Vi kan ikke bare dra. La oss vente.
- Vi må komme oss vekk. - Vent på mor.
- Ser du noen... - Hun kommer ikke.
Vi finner en vei ut herfra.
Virksomheten vår har vokst siden sist. Medisin, skrot og antikviteter.
Kjøper noen, kommer vi flygende. Men det blir bra å frakte hybrider også.
Ikke engang dommedagsvarianten fra kysten har sinka oss. Kaller det "kriseøkonomi".
Jo verre det blir der ute, jo bedre er det for forretningene.
Kanskje ikke for deg, Sværingen, som har mista kontrakt og støtte.
- Det er urimelig... - Ikke kall meg "Sværingen".
Du...
Så lenge de får det de vil ha, får vi det vi vil ha, ikke sant?
Bare ta det med ro.
Jeg tar det med ro.
Så vidt vi vet er barna i det gamle pumperommet her,
men De siste har befesta hver inngang og utgang
og satt ut vakter her, her og her.
Vi ødela muligheten til å komme inn under jorda forrige gang.
- De har økt sikkerheten. - Det er begrenset med mulighet på bakken.
- Det går ikke. - Hva? Dette klarer jeg egenhendig.
- Fly inn og dropp et piano på Abbot. - Ikke det fra Steinway. Fant en kjøper.
Vi kan bruke napalm, da. Stemmer, det. Vi er tomme for napalm.
Det er mye styr for noen skjerve skabbete bastarder, da?
Alle smaker kylling uansett. Dypp dem i røre og frityrstek dem!
- Med bladkål til! - Bladkål!
Nok drittprat!
Jeg unnskylder så meget.
Jeg visste ikke at Skull Crusher var så blauthjerta.
Kanskje du ikke kjenner meg så godt som du tror.
Jeg vet hvem du er, ja.
Jeg slutta bare å bry meg da du begynte å spille ræva.
Vi tar en pause.
Beklager det der. De snakker fader meg for mye.
La oss jobbe.
- Hei, Gus. - Hei, Bobby.
- Hund. - Vil du holde ham?
Ja.
Hund! Hund.
Ja, Hund...
Vær forsiktig med den, Bobby. Det er ikke noe leketøy!
Bobby! Hvordan klarte du... Du er helt genial!
Bobby stoler på Gus.
Gus stoler på Bobby?
Opp. Opp.
Bobby! Hva gjør du?
- Bobby! - Bobby hente hjelp.
Vent, Bobby!
- Hva sa du til ham? Hvor skal han? - Finne Jepp og Mor.
Du skulle ikke latt ham dra. Hva om han blir skadet?
Hvis noe skjer med ham...
Jeg bare...
- Du hadde rett. - Rett i hva da?
Jeg skulle ikke ha løyet om Roy. Det gjorde bare ting verre.
Bare hold utkikk etter Bobby.
Hei, Rani. Der var du, ja.
Er alt i orden?
Det går opp og ned. Du vet hvordan det er.
Ja. Hør her...
Jeg ville bare si ifra at du ikke kan gå rundt uten følge lenger,
nå som broren min... Beklager. Nå som generalen er tilbake.
Det hadde han ikke likt særlig godt.
Er han broren din?
Ja. Må si meg skyldig der.
- Folk reagerer ofte når de finner det ut. - Skjønner ikke hvorfor, altså.
Nei, det... Uansett. Beklager. Jeg må følge deg tilbake til rommet.
Jeg har sett hvordan han behandler deg. Hvorfor finner du deg i det?
Han er et uhyre. Du har selv sett at han har fanga de stakkarene i en kjeller.
- Hvorfor stikker du ikke bare av? - Han er alt jeg har.
Familie er mangelvare.
Forstår du hva det er som skjer dere ute, doktor?
Det foregår en krig utenfor disse murene. Vi kjemper mot utryddelse, og vi taper.
Så hvis du ikke har noe imot at jeg spør,
hvorfor i Herrens navn har du åpna hønsehus her?
Hønsene er svaret.
- Unnskyld? - Det er høns fra Fort Smith.
Noen generasjoner er fjerna fra en genmodifisert rase,
avla fram ved Prosjekt Midnattssol.
- Kom til poenget. - Ja.
Helt spesifikt så kan de produsere antistoffer
som bekjemper H5G9-viruset.
Antistoffene var uforenlige med den menneskelige fysiologien,
men så fant jeg noe som antistoffene er forenlige med.
Dr. Bells hemmelige saus.
I seg selv tvang behandlingen bare viruset inn i en sovende tilstand.
- Derfor kommer det alltid tilbake. - Ja.
Men da jeg kombinerte den med antistoffene fra hønsene...
...hemmet ikke bare behandlingen viruset lenger.
Den ødela det.
En kur?
Selve kuren.
Hvor mange flere slike har du?
Dette er den første. Vi trenger flere...
Ikke se sånn på meg.
Du skal få kuren tilbake. Det lover jeg.
Men du kan ikke få redde rypa di ennå.
Vet du hva de store gjør
når noen mirakuløst har klart å redde verden?
De feirer.
Du og jeg. Middag i kveld. Ta med deg den nydelige kona di.
Slapp av. Det er ikke høns som står på menyen.
Etter min mening er ikke De siste så taktisk anlagt. Mer som en bakgårdsmilits.
De samler nok de fleste styrkene ved kontrollstedene når alarmen går av.
Heldigvis for oss kan de fleste av dem ikke skyte.
Men det kan vi. Ikke sant, gutter?
- Ja. - Ja, ma'am.
Kan vi i det minste få ut halvparten, tror jeg vi har gode muligheter.
Da må vi bare sikre nyttelasten...
Barna.
Og vámonos før noen merker noe.
Du sier altså at vi for å klare dette
må fly hele flåtestyrken din, inkludert Big Bertha,
helt fullasta, for ikke å nevne kjempemannen her borte.
Hva er problemet?
Vi har ikke nok drivstoff. OK? Kommer oss ikke til Essex.
Hva snakker du om? Vi handla jo med Zhang.
Han har rett. Vi sprang lekk på tokt sist. Mista en halv tank.
- Depotet utenfor Lemire City? - Ute av drift i årevis?
Nei. Jeg har sett det. Det er ikke tungt bevokta.
Vi kan stjele det vi vil og dra direkte til dyrehagen.
Flott! Ja!
Og jo raskere vi gjenforener turtelduene med misfostrene,
jo raskere kan jeg få en tanks.
Denne gangen sier du unnskyld til damen.
- Med en eneste gang. - Jepp.
- Jeg sier det ikke igjen. - Hva har skjedd med deg, mann?
Ikke gjør det, Jepperd.
Før var du en gud. Men så kommer du haltende inn hit med en dyrepasser
og trygler oss om hjelp.
Velkommen til den billige seksjonen, Sværingen.
- Oi! - Hei!
Slutt!
- Slutt med det! - Bare prøv deg videre!
Du må ut herfra.
- Fortsett, soldat! - Kom igjen!
Sånn, ja!
Nå ser dere ut som soldater! Kom igjen!
Raskere!
Sånn ja, soldat! Jeg vil ha mer! Jeg bryr meg ikke om dere er slitne!
Kom igjen, soldater! Løp i dekning!
Vil dere ut i krig, må dere tåle å bli knust!
Kom igjen! Dere lar jenta slå dere! Vi er De siste!
Du stiller oss i et dårlig lys.
Klar.
Sikt.
Skyt!
Igjen! Som om dere mener det!
Klar, sikt og skyt!
- Hva er galt? Kjenner du på medfølelse? - Nei, sir.
Feiger du ut om du ser en av dem ute i felt, rekrutt?
- Nei, sir. Ikke jeg, sir. - Hva er det du venter på, da?
Ikke verst.
Igjen. Klar.
Sikt. Skyt!
Hvor har du lært å skyte sånn, egentlig?
Jeg har lært det selv, sir.
Foreldrene mine fikk Syken da jeg var liten.
Etter det ble jeg etterlatt til meg selv.
Jeg visste at jeg måtte kjempe for livet om jeg ville overleve.
Jeg ville ikke dø.
Du er en kriger.
Men litt finjustering blir du en dyktig soldat.
Foreldrene dine ville ha vært stolte.
Vask dere og få dere litt mat, folkens. Det har dere fortjent, alle sammen.
Rani?
Rani? Går det bra?
Det går fint.
- Hvorfor er du fortsatt i senga? - Jeg ser bare på stjernene.
Jeg sa at det går fint, Adi.
Jeg vet at disse prøvelsene ikke har vært enkle for deg.
De siste ni årene eller tida som Abbots fange?
Apropos verten vår...
Han har invitert oss på middag.
Jeg vet det. Han har lagt igjen rene klær til deg.
Men jeg må få si at de er ganske gyselige.
Hva sier du, da? Vil du ut og spise?
Jeg tror ikke det er et alternativ å hoppe over det.
Det er en feiring, Rani.
Vi klarte det. Jeg klarte det.
Etter ni lange år er vi endelig her. Du er så nær å få den første dosen.
Vi er så nær å kunne endre alt.
Fordi du hadde tro på meg.
Er det alt som trengs for å få anstendighet fra Abbot?
Ja, han er et udyr.
Og litt narsissistisk, men han respekterer det jeg har fått til.
Må jeg føye forfengeligheten hans litt til slik at han husker det, så gjør jeg det.
- "Litt til" begynner å bli lenge, Adi. - Jeg vet det. Men i mellomtiden...
La oss prøve å nyte middagen. Ikke sant?
Selv om det er med gærningen med skjegg.
Blir det for mye, sier du bare "fugleskremsel".
Så skal jeg få deg ut.
Fugleskremsel.
Er det ikke dagens helt og rypa hans?
Doktor og Rani. Takk for at dere tok imot min beskjedne invitasjon.
Kom ned.
Ikke heng med nebbet, doktor. Nå skal vi feire. Kom hit.
Det er bare sånn jeg ser ut. Ser det ut som om jeg henger med nebbet?
Sett dere ned.
De sier at dere har fått nytt husrom. Trives dere?
Det er ikke noe aviarium, men jeg klarer meg.
Du sier ifra om du trenger noe?
Der kommer Dudley med boblene.
Boble-Dudley.
Dudley-Boble.
Utmerket.
Hva står på menyen, Dudley?
Til forrett er det bønnesalat med en artisjokk,
og til hovedrett lasagne laget med ekte ost.
Herlighet, Dudley, hvor har vi fått tak i alt det?
- Jeg trodde... - Jeg kom kanskje med et par forslag.
Hun var kokk, vet du, før alt sammen skjedde.
Så omtenksomt.
Godt vi ikke hadde deg på kjøkkenet. Da kunne du jo lagd det selv.
- Jeg har jo sagt at hun... - Jeg vet det. Hun er ikke smittsom. Nei.
Det er heller ikke min humoristiske sans.
Johnny!
- Hva skjer? Vi skal til å spise middag. - Jeg inviterte ham, faktisk.
Nå som alle har vært så travelt opptatt, var det vel fint å samles.
Det er jo hyggelig å spise sammen som familie.
Å? Sier du det?
- Dere er... - Ja.
For all del, Johnny. Sett deg ned.
Dudley!
Jeg visste ikke at broren min var så selskapelig anlagt.
Håper ikke han røpte alle familiehemmelighetene.
Hvilke hemmeligheter kunne det vært?
La oss utbringe en skål.
De siste ni årene har vært...
Bare si stopp.
Ja. Takk.
Beklager.
Greit?
De siste ni årene har vært en prøvelse for oss alle.
Vi har lidd umåtelig som land, som lokalsamfunn og som art.
Vi har mista troen
og tilliten til medmenneskene våre.
Men det ligger i vår natur, vi er forutbestemt til å holde ut.
Og det er det som er forutbestemt som har ført oss fram til denne kvelden.
Ditt arbeid her, doktor, vil for alltid være som etset inn i historiebøkene.
Du må være veldig stolt av ektemannen din, Rani.
Jeg håper at du vet at det han har oppnådd her ikke hadde vært mulig uten deg.
Du har vært hans muse.
Skål, doktor.
Gid du lenge leve må.
- Skål. - Skål.
Skål.
Vel...
La oss spise middag.
Hvor kom det fra? Det var veldig teit.
Jeg vet det.
- Har jeg... - Nei.
Heldigvis klarte jeg å roe ned folk og redde situasjonen.
Du hadde ikke trengt å gjøre det for meg. Du vet det?
- Kanskje jeg gjorde det. - Jeg vet at du har det vondt.
Og jeg vet at du er sint.
Men hvis vi to skal jobbe sammen og stole på hverandre, må du fortelle meg ting.
For mye står på spill til å la rasshølene gå deg på nervene.
Det var ikke dem. Det...
Kona mi fødte sønnen vår rett etter Den store kollapsen.
Hun het Louisa.
Vi fikk aldri gitt sønnen vår navn før...
Før styresmaktene tok ham fra meg.
Jeg ble fortvila og spora opp en gammel venn for å søke råd.
Han verva seg til De siste da de nettopp hadde begynt å kalle seg det.
Han hadde kontakter. De kunne hjelpe meg med å finne familien om jeg ble med.
Da du spurte meg om hva jeg gjorde med dem...
...så løy jeg for deg.
Jeg var en av dem samla sammen barna og tok dem med.
Og jeg var flink til det. De kalte meg "hybridfangeren".
Jeg vet ikke om jeg var den som tok barna dine. Det får jeg aldri vite.
Men om det så ikke var meg, så vet jeg at det var noen som var som meg.
Det må jeg leve med.
Vel vitende om at jeg ødela familier for å få min egen tilbake.
Jeg stolte på deg!
Fikk du familien din tilbake, da?
Takk for at du sa det.
Hei. Vil du sitte sammen med oss?
Nei, det går fint her. Takk.
Det var rimelig rått, det du gjorde.
Alle har snakka om det.
Har du virkelig lært alt det der selv?
Ja.
Jeg vet at vi ikke har vært venner så veldig lenge, men...
Hvis det er noe som plager deg...
...så er jeg her.
- Jeg... - Hør etter, alle sammen!
Du, du og du også. Gjør dere klar. Dere har fått første oppdrag.
- Vi kjører om ti. - OK. La oss få gjort dere klar. Følg meg.
Hvem er klar for dessert?
Dudley!
- Jordbærmilkshake. - På forespørsel fra den godeste legen.
Jeg kom kanskje også med et forslag.
Takk.
- Den var... - Ikke god.
Nei, det var den ikke.
De er laget med militært rasjoneringspulver. Det er grunnen.
- Beklager. - Du...
Det er tanken som teller.
Er det det?
Det er tanken som teller?
Jeg spør fordi du slår meg
som den typen kvinne som først og fremst vil se resultater.
Ikke vondt ment, men jeg tviler på at han hadde klart seg så lenge
uten din... veiledning underveis.
- Det er en laginnsats. - Akkurat som med deg og Johnny.
Dere har helt rett.
For hvem andre kan man egentlig stole på i vår verden annet enn familien?
- Dere er litt av et radarpar. - Ja, det er vi.
Vi er et radarpar. Vi er det.
Vi hadde et band da vi var yngre.
Jeg klimpra på gitaren, mens Johnny... Johnny hadde stemme.
En nydelig og sjelfull stemme. Den kunne gi deg tårer i øynene.
Vi tenkte at vi ble som Simon & Garfunkel.
Vi spilte når det var åpen mikrofon, deltok i konkurranser.
Ordna falsk leg til ham for å kunne spille på brune buler.
- Husker du slåsskampen på Cedar Mountain? - Herregud.
Eieren ville ikke betale oss. Mamma fikk nesten sammenbrudd.
Ja. Hun tok en alvorsprat med meg.
Hun sa: "En dag er jeg borte. Da er du alt han har igjen.
Du må ta deg av ham."
Og det gjorde jeg.
Jeg begynte å jobbe, sånn at han kunne satse på lidenskapen sin.
Da jeg verva meg i militæret, sendt jeg penger hver måned.
Jeg vet ikke, det var bare viktig for meg
at han ikke mista den delen av seg selv.
Så brøt skjebnen inn, og...
En dag kom Syken.
Mamma døde. Men jeg husket hva jeg hadde lovet.
Jeg avla et løfte om å aldri forlate John.
Aldri.
Jeg skulle være en handlingens mann.
Han var en følelsenes mann.
Ja. Vi gjør det vi må for å overleve den barske og kalde nye verdenen vi lever i.
Herlighet, Dudley. Jeg skal kverke deg. Hva er det?
De tre har informert oss om...
Vel, vel.
Det later til... at skjebnen bryter inn nok en gang.
De tre har altså...
De har endelig tatt til fornuft og blitt enige om å lytte til forslaget mitt.
Og hva går det ut på?
Du finner det tidsnok ut i morgen.
Men jeg har mesterforskeren min ved min side. Jeg tror at de ser lyset.
I morgen skal vi tilføre denne kaotiske verdenen litt orden.
I morgen skal de virkelig få se.
Hva skjedde nå?
Jeg vet ikke.
- Han er... ikke så verst. - Han er... sinnssyk.
Det kan du ikke mene. Han er spik spenna gæren.
Var vi på samme middag?
Han er litt teatralsk av seg, men han later til å være glad i broren,
og vil gjøre alt for ham. Sånn føler jeg det for deg også.
- I så måte er vi to... - Dere to er ikke like, Adi.
Desperate etter kuren. Hadde han ikke trua med pistol, hadde jeg nok ikke funnet den.
Skal du virkelig hjelpe ham med presentasjonen i morgen?
Jeg må det.
Og det Abbot sa om skjebnen...
Tror du ikke det var vår skjebne at vi havna her?
Tror du det?
Jeg vet bare at jeg lovte deg frihet. Fra viruset og dette stedet. Og...
Det løftet akter jeg å holde. Så ja.
Jeg skal hjelpe ham med den såkalte framvisninga og...
...så er vi to fri, min elskede.
- Du har virkelig holdt ut, du? - Vi har holdt ut.
Kom.
Jeg elsker deg, Rani.
Jeg elsker deg også, Adi.
- Middagstid, misfoster! - Han ser oss! Dekk det til!
Hva i helvete er det? Nå er dere i trøbbel.
Hvor fikk dere tak i denne? Har dere sneket dere ut?
Skal dere ikke si noe?
Jeg lurer på hvem av dere som er neste ut på huggestabben.
Jeg har alt fått en suvenir fra den forrige.
Krokodilleungen hadde ikke kjangs.
Peter.
Hva skal du få deg?
Kanskje et par pelshansker.
Eller hva med en pute fylt av fjær?
Når jeg tenker meg om...
Hva hadde jeg ikke gjort for å få litt bacon?
Bacon!
La henne være i fred!
UTGANG RESERVATET
Hei!
Hei! Stopp, ditt misfoster!
Jeg vil hjem. Jeg vil bare hjem.
Hei, du. Så hyggelig å treffe deg, Gus.
Vi har fått høre at en familie skjuler hybrider i nærheten.
Vår jobb er enkel. Straffe forræderne og inndra dyrene.
Så tar vi dem med til dyrehagen. Er dere heldige, får dere kanskje se
noen av de andre misfostrene de har der. De skal ha en der som snakker.
Du og Jordan går først. Resten av oss sikrer området.
- Ja, sir. - Bra.
Fullført oppdrag gjør dere til De siste. Da må vi bare gjøre det offisielt.
De siste er stolte og gir seg ei
Synger høyt og tar dyr på sin vei
- Ses i Lemire City. - Det skal bli, sjef.
Endring i planen. Du blir ikke med.
Hvorfor? Fordi jeg slo fyren din? Vi vet begge at han fortjente det.
- Det var ikke min idé. - Hva er det som foregår?
Jeg skal hente Gus, men du får ikke være del av livet hans mer.
- Han har det bedre hos meg. - Hva?
Hei! Åpne døra! Åpne døra! Dere kan ikke etterlate meg her!
Dere trenger meg! Gus trenger meg!
For pokker, da!
Noen veier er rette som ei snor.
Andre byr på omveier.
Men vi må stole på at alle veier
til syvende og sist fører oss dit vi skal.
Vi må bare komme fram i tide.
Tekst: Fredrik Island Gustavsen