ДЛЯ АВТОМОБІЛІСТІВ
ОСТАННІЙ ШАНС
Бомбочка!
Усі дороги кудись нас ведуть.
Одні можуть завести десь далеко,
МУЗАВТОМАТ
а інші - повернути туди, звідки ми починали.
Невже всі так легко забули, що досі лютує Неміч?
Ну, Еббот дав їм ліки, тож вони нарешті можуть спустити пар.
Чорт. Через 15 хвилин закриють усі виходи.
Нам ще далеко?
Сказали йти по Блуґілл, нас там знайдуть.
Біля сухих доків.
А хто вони такі, ці твої друзі?
Звуться Небесними лордами.
Я чув про них. Це найманці.
Надто крутий для найманців?
Можливо. Ти добре їх знаєш?
Узагалі-то, ні.
Але до вчора я й тебе не знала.
А чого ти питаєш?
Бо такі типи не працюють задурно, а за брехню можуть і прирізати.
А в нас порожні кишені.
Довіряєш їм?
Кілька років тому один мені допоміг.
Ти їм довіряєш?
Так.
Але я й тобі довіряю, ні?
І ти мене не підвів.
Поки.
Усе гаразд?
Так.
Просто дивлюся в обидва ока.
Добре. Якщо захочеш поговорити...
Не хочу я ні про що говорити, ясно?
У мене болить плече. Болять ноги.
Почнеться комендантська година, і ми застрягнемо тут.
Тож давай без цих психологічних штучок.
Я лиш пильную, щоб...
Уперед! Хапайте його!
Відчепіться від мене!
Їдьмо!
Але хоч якою дорогою ми не пішли б,
точно відомо одне.
Усі дороги ведуть до правди.
І байдуже, скільки болю вона завдасть.
ЛАСУН
Нащо ти збрехав про Роя?
Він наш друг.
І він помер.
- Я не брехав. Я... - Ні, збрехав.
Ти збрехав! Сказав, що він утік, але він мертвий.
Ми теж помремо?
Так, я збрехав, але я хотів вас захистити.
Мій Пабба казав, що часом так треба, щоб захистити близьких.
І гляньте!
Я знайшов це, коли їздив із Сінгхом.
Це допоможе нам утекти. Бачите?
Це належало Паббі.
І ми знайдемо вашу маму й Джеппа.
Нам усе вдасться. Повірте мені!
Ти не розумієш.
Ми тобі більше не довіряємо.
Ні тобі, ні твоєму Здорованю.
Ми всі втечемо, але зробимо це без тебе.
Він має рацію.
У нас обмаль часу,
і будь-хто може стати наступним.
Окрім тебе.
Про що ти?
Ґасе, ти відрізняєшся від усіх нас.
Ні.
Зовсім ні. Я нічим не відрізняюся.
Чому ж тебе повертають?
Не може бути.
Сьома година сімнадцять хвилин.
Використавши яйця «курок Міллер»,
щоб вивести антигени,
я ввів антитіла в оброблені клітини.
Схоже, реакція позитивна, але чи...
Чи вдалося знищити вірус?
Це момент істини.
АНАЛІЗ ЗРАЗКІВ
Ох, будь ласка.
Будь ласка.
ВІРУС НЕ ВИЯВЛЕНО
Вдалося!
Боже.
Дякую!
Ми це зробили.
Ми врятували світ.
Аді?
Хотів би я з вами познайомитися.
- Аді? - Кохана.
Що ти тут робиш? Ти мала спати.
Мені сказали, ти повернувся. Я чекала. Хто це?
Ніхто, просто дослідниця, яка працювала у «Форт Сміті».
- Мені здалося, ти говорив із нею. - Ні...
Просто не зважай.
Бо важливо те, що...
я знайшов їх.
Тобто...
Реальні, справжні ліки. Більше жодних процедур.
Жодної Немочі.
Треба лиш зробити першу дозу.
Вона твоя.
Ми будемо вільні.
Від клятого вірусу.
І від клятого генерала.
Ох, Рані.
Ні.
Усе гаразд.
Усе гаразд, просто я...
Не відволікатиму тебе.
У когось є «Тайленол»? Плече ниє страшенно.
До речі, як твій ніс?
Ліпше, ніж твій, коли вріжу тобі.
Сміливо, як для патлатого типа.
Стривай-но.
Я тебе знаю.
Чорт забирай!
Ти Томмі Джепперд, га?
Дев'яносто третій, Громило?
Це було дуже давно.
Лайно собаче. Ні. Ти грав із найкращими, старий!
У Фіналі конференцій!
Ти вибив Вікі Паза з його клятих кросівок,
а потім забрав м'яч і виграв гру. Ти виграв мені 200 баксів.
А в тебе ще є той перстень?
Заткнися, Руфусе.
Тож...
Хто в нас тут?
Лиш третій найсильніший захисник в історії ліги, а ще...
Навряд чи я тебе знаю.
- Чи твою подругу. - Ти знаєш мій голос.
Ми говорили по радіо.
Ти Доллі, так?
Мене звати Еймі Іден.
Я заснувала Заповідник.
Голоси я не запам'ятовую.
То перевір праву кишеню.
Це малюнок моєї доньки.
Ви ще розкидали тисячі його копій над Західними землями.
Їй уже дев'ять. Неймовірна дівчинка.
Та її схопили Останні.
Забрали її й усіх моїх дітей, а ще...
його хлопчика Ґаса.
Ми їм потрібні.
Допоможіть нам повернути їх.
Скажу коротко.
Я дорожу своїм життям. І ризикую ним, лише якщо маю з цього зиск.
Скинути листівки коштувало 100 жетонів на пайок.
А от набіг на Заповідник?
Таке коштуватиме значно дорожче.
Отже...
Що пропонуєте?
Як щодо військових трофеїв?
Останні забили те місце вщент
їжею, ліками, зброєю та навіть танками.
Лиш уяви, як тобі пасуватиме танк.
Станете лордами не лише в повітрі, а й на землі.
А ще ніхто не знає ту місцину краще за неї.
- Там, певно, є і пальне. - Отож-бо.
Гаразд, Еймі Іден.
Ми домовилися.
Та якщо збрешете,
то залишишся зі своїм другом без допомоги.
НЕБЕСНІ ЛОРДИ МИ ДОСТАВЛЯЄМО!
Новобранці, на вихід!
Тільки глянь. Я й не думав, що ще потраплю в школу.
Голосніше!
Останні ніколи не відступають
І гібридів, немов насіння, лузають
Не зупинятися!
Ми не чекатимемо весь день! Ви двоє, ходімо!
Командою мрії їх не назвеш, Лу.
Вони живі, сер.
Мізинці не тремтять.
Дістали всі свої речі й поклали їх у контейнери.
І «всі» значить усі.
Зараз же. Куртки теж.
І не тисніть на жалість.
Якщо дійдете до кінця, то станете частиною сім'ї генерала Еббота,
яка бореться за майбутнє людства.
А якщо ні, то повернетеся до цивільного життя.
Гаразд, час відділити зерно від полови.
Веди їх.
Ви його чули. Ходімо!
Нумо, ноги в руки!
Час показати, на що ви здатні!
НІЧИЙНА ЗЕМЛЯ
З поверненням.
Як минула битва? Тобі чогось принести?
Вони вже дзвонили?
Хто?
Троє, Джонні! Я ж заради цього і їздив.
Ти ж знаєш, які вони рубаки.
Першими крок не зроблять.
А де...
скажи-но, моя полонянка?
Ну, лікар Сінгх попросив перевести його дружину в іншу кімнату,
а це така дрібниця, бо в нас кілька вільних кімнат.
А ще тут стався маленький збій у системі безпеки.
Але нічого серйозного.
Сюди пролізли, та я все владнав.
Ага.
Чому
я щоразу жалкую, що довіряю тобі?
Вибач, генерале.
Піти не вийде.
Зачекаймо.
- Треба вибиратися. - Зачекаймо маму.
Ти ж розумієш...
Ми щось придумаємо.
З минулої розмови наш бізнес дуже виріс.
Ліки, брухт, антикваріат.
Хтось купує, а ми доставляємо.
Але гібриди - інша річ.
Нас не сповільнив навіть новий штам, що пре з узбережжя.
Це наша економіка катастроф.
Типу що гірша стає ситуація, то краще для бізнесу.
Може, не для тебе, Здорованю, бо ти втратив контракти, підтримку.
- Кепсько якось... - Не клич мене Здорованем.
Агов.
Якщо вони отримають бажане, то й ми теж, так?
Просто заспокойся.
Я спокійний.
Як нам відомо, дітей тримають у помповій станції,
але Останні укріпили кожен вхід і вихід
і поставили охорону тут, тут і тут.
А після останньої спроби ми згайнували шанс зайти з-під землі.
Тож охорону посилили.
Як бачите, варіанти на землі обмежені.
- Тобто вам дупа. - Що? Та я сам-один тут упорався б.
Скинув би піаніно на Еббота.
Тільки не «Стейнвей». Ми знайшли покупця.
Можна взяти напалм.
Ой, чекайте. Він уже скінчився.
Якось забагато клопоту заради шолудивих покручів, га?
Вони всі на смак як курка.
Тих поганців треба обваляти в клярі, а тоді засмажити!
- І додати капусти! - Капусти!
Досить зубоскалити!
Ну, я щиро перепрошую.
Не знав, що Громило така тонкослізка.
Може, ти знаєш мене гірше, ніж думаєш.
Я знаю, ким ти був.
Але коли ти захирів, я забив.
Перерва п'ять хвилин.
Вибач за них.
Вони забагато варнякають.
Тоді до роботи.
Привіт, Ґасе.
Привіт, Боббі.
- Пес. - Хочеш його потримати?
Так.
Пес.
Так, Пес...
Тільки обережно, Боббі. Це не іграшка!
Боббі, як ти...
Молодчина.
Боббі довіряє Ґасу.
Ґас довіряє Боббі?
Вище.
Боббі, що ти таке робиш?
- Боббі! - Боббі йде по допомогу.
Боббі, стривай!
Що ти йому сказав? Куди це він?
Шукати Джеппа й маму.
Дарма ти його відпустив.
А якщо він постраждає?
Якщо щось трапиться...
Я просто...
Твоя правда.
Про що саме?
Дарма я збрехав про Роя.
Я тільки все зіпсував.
Просто наглянь за Боббі.
Вітаю, Рані.
Ось ви де.
Усе гаразд?
Бувало й краще.
Самі знаєте, як воно.
Ага.
Послухайте...
Хотів сказати, що вам більше не можна ходити без супроводу,
бо мій брат...
Вибачте, бо генерал повернувся.
Йому це не сподобається.
Він ваш брат?
Ну, так.
Каюсь.
Люди дивно реагують на цю новину.
Не розумію чому.
Ага.
Хай там як,
та, на жаль, мушу провести вас у кімнату.
Він жахливо до вас ставиться.
Чому ви це терпите?
Він монстр. Ви ж бачили, що він зробив.
Замкнув тих бідолах у підвалі. Чому ви його не покинете?
Він - усе, що в мене є.
Родина нині в дефіциті.
Ви розумієте, що зараз коїться, лікарю?
За цими стінами йде війна.
Ми боремося за виживання, і ми програємо.
Тож дозвольте запитати,
нащо, заради Бога, ви завели птахоферму?
Бо ці курки і є відповіддю.
- Перепрошую? - Це курки з «Форт Сміта».
Вони з генетично модифікованої зграї,
виведеної в межах проєкту «Опівнічне сонце».
- Ближче до суті. - Так.
Річ у тому, що вони можуть виробляти антитіла
до вірусу H5G9.
Але їхні антитіла були несумісні з фізіологією людей,
однак я знайшов дещо, з чим ці антитіла сумісні.
З таємним інгредієнтом лікарки Белл.
Розумієте, сам по собі
він лише вводить вірус у стан спокою.
- Тому він завжди повертається. - Точно.
Та коли я поєднав інгредієнт
з антитілами курок...
ця суміш не просто нейтралізувала вірус.
А знищила його.
Ліки?
Ліки.
Скільки у вас таких доз?
Це перша. Але треба більше...
Не дивіться на мене так.
Я поверну вам ці ліки. Обіцяю.
Але поки що я не дам вам урятувати свою пташку.
А знаєте, що роблять видатні люди,
коли якимось дивом їм удається врятувати світ?
Святкують.
Ми з вами повечеряємо сьогодні,
і беріть свою чудову дружину.
Не хвилюйтеся, лікарю, у меню не буде курятини.
З мого досвіду, Останні не дружать із тактичним мисленням,
вони радше дворові бійці.
Я певен, що вони відправлять
більшу частину ресурсів на блокпости, коли заб'ють тривогу.
На щастя, більшість не вміє стріляти.
А ми вміємо. Правда, хлопці?
- Ще б пак. - Так, мем.
Якщо ми виманимо хоча б половину,
то матимемо непогані шанси.
Треба лиш забрати вантаж...
Дітей.
І драпати, поки ніхто не бачив.
То виходить, що на це діло
треба підіймати весь флот разом із «Великою Бертою»,
з повним навантаженням і гігантом на додачу.
У чому проблема?
У нас мало пального. Ясно? Ми не долетимо до Ессексу.
Що? Того тижня ми помінялися бочками з Чжан.
Ні, він правий. Стався витік, коли везли ром.
- Витекло пів бака. - А депо біля «ЛеМір Сіті»?
- Воно давно не працює. - Ні, працює. Я сам бачив.
І погано охороняється.
Вкрадемо все необхідне, а звідти відразу в зоопарк.
Супер! Так!
І що швидше ми зведемо цих голуб'ят із їхніми виродками,
то швидше я отримаю танк.
Цього разу ти вибачишся перед нею.
- І зробиш це зараз. - Джеппе.
Не змушуй повторювати.
Що на тебе найшло, старий?
Джепперде, ні.
Ти був богом.
А потім пришкутильгав сюди з якоюсь доглядачкою зоопарку,
благаючи допомогти.
Вітаю на дешевих місцях, Здорованю.
- Ого! - Гей!
Відвали!
- Гей, годі! - А тепер? Кажи!
Ти зараз вийдеш звідси.
- Солдате, уперед! - Ходу!
Оце я розумію!
Тепер ви схожі на солдатів! Нумо!
Швидше!
Ось так, солдате!
Ще швидше!
Мені пофіг, що ви втомилися!
Нумо, солдати! В укриття, малий, хутко!
І ви хочете на війну? Та ви вже здулися!
Давайте! Дівча втерло вам носа!
Ми ж Останні!
На твоєму фоні ми невдахи.
Готуйсь.
Цілься.
Вогонь!
Ще раз. Але по-справжньому!
Готуйсь, цілься. Вогонь!
Що таке? Шкода його стало?
Ні, сер.
Побачиш такого в полі й накриє жалощами, новобранко?
Ні, сер! Не мене, сер.
То чого чекаєш?
Непогано.
Ще раз. Готуйсь.
Цілься.
Вогонь!
Хто навчив тебе так стріляти?
Сама навчилася, сер.
Батьки вмерли від Немочі. Я була мала.
І відтоді жила сама.
Я знала: якщо не битимуся, то помру.
Я не хотіла померти.
То ти боєць.
Трохи поганяємо тебе, і станеш чудовим солдатом.
Батьки пишалися б.
Приведіть себе до ладу та йдіть поїжте.
Ви заслужили.
Рані?
Рані, усе гаразд?
Я в нормі.
Чому ти досі в ліжку?
Дивлюся собі на зірки.
Кажу ж, я в нормі, Аді.
Знаю, ці злигодні далися непросто.
Минулі дев'ять років чи ув'язнення в Еббота?
До речі, про генерала...
Він запросив нас на вечерю.
Знаю.
Він прислав чистий одяг для тебе.
Але, по-моєму, він жахливий.
То що скажеш?
Хочеш піти на вечерю?
Не думаю, що можна відмовитися.
Це святкування, Рані.
Нам вдалося.
Мені вдалося.
Через дев'ять довгих років це нарешті сталося.
Ти так близько до першої дози.
Ще трохи - і ми все змінимо.
Усе завдяки твоїй вірі в мене.
Усе це, щоб Еббот ставився до нас по-людськи?
Він грубий, це правда.
Трохи нарцис, але він поважає мої заслуги.
І якщо я маю ще трохи потішити його пиху, щоб він це запам'ятав,
то нехай.
«Ще трохи» трохи затягнулося, Аді.
О, я знаю. А поки що послухай...
Насолодімося вечерею.
Так?
Хоч би й із цим бородатим психопатом. Гей.
Якщо стане несила терпіти,
скажи «гаргуйль»,
і я заберу тебе звідти.
Гаргуйль.
Ага, а от і сам винуватець свята зі своєю пташкою.
Лікарю, Рані, щиро дякую, що прийняли моє скромне запрошення.
Спускайтеся.
Лікарю, чому ви такий насуплений? Це ж свято. Прошу сюди.
У мене завжди таке лице.
Насуплене?
Сідайте.
Мені сказали, що у вас тепер нове житло.
Подобається?
Не вольєр, але я даю собі ради.
Тоді скажете, якщо щось знадобиться.
А! Дадлі із шампусиком.
Шампусик-котусик.
Котусик-шампусик.
Чудово.
Що в нас у меню, Дадлі?
На закуску салат із трьох видів бобів і артишоків,
а основна страва - лазанья зі справжнім сиром.
Боже, Дадлі, де ти відкопав це меню?
Я думав...
Я внесла кілька пропозицій.
Вона працювала шеф-кухарем ще до цього всього.
Як люб'язно.
Добре, що вас не було на кухні.
Бо ви б самі все приготували.
Я ж казав, що вона...
Так, я знаю, що вона не заразна.
Як і моє почуття гумору.
Джонні!
Що таке? Ми збираємося вечеряти.
Це я його запросила.
Усі були такі зайняті, і я подумала, що нарешті посидимо разом.
Зрештою,
приємно поїсти з родиною.
Невже?
- То ви... - Саме так.
Заради Бога, Джонні.
Візьми стілець.
Дадлі!
Я й не знав, що мій брат такий товариський.
Сподіваюся, він не видав усі сімейні таємниці.
І які таємниці він міг видати?
Я скажу тост. Дозволите?
Останні дев'ять років далися...
Скажете, коли досить.
Досить. Дякую.
Вибачте.
Готові?
Останні дев'ять років далися непросто нам усім.
Ми неабияк постраждали як країна,
як громади та як вид.
Ми втратили віру.
І довіру до ближніх.
Але в нашій природі чи, якщо хочете, у нашій долі закладено завзяття.
І саме ця доля привела нас усіх сюди.
Лікарю, ваше досягнення назавжди закарбується в історії.
Рані, ви, певно, дуже пишаєшся своїм чоловіком.
І ви маєте знати, що без вас
він не досяг би цих вершин.
Ви його муза.
Вітаю вас, лікарю.
Ваше здоров'я.
- За нас. - За нас.
За нас.
Що ж...
Прошу до столу.
Що на тебе найшло?
Це було дуже тупо.
Знаю.
- То я... - Ні.
На щастя, мені вдалося всіх відмовити.
Дарма ти заступився за мене.
Може, не дарма.
Знаю, тобі болить.
А ще я знаю, що ти сердишся.
Та якщо ми працюватимемо разом,
говори зі мною, щоб ми могли довіряти одне одному.
Надто багато стоїть на кону, щоб визвірятися на цих придурків.
Річ не в них.
Просто...
Моя дружина народила сина відразу після Краху.
Її звали Луїза.
А сину ми не встигли дати ім'я, бо...
Бо його забрав уряд.
Я був у відчаї. Звернувся за порадою до старого друга.
Він долучився до Останніх,
ще коли вони тільки почали так називатися.
Він казав, що має зв'язки,
що вони допоможуть знайти мою сім'ю, якщо я теж приєднаюся.
Коли ти спитала, що я робив для них...
я збрехав.
Я був одним із тих, хто ловив і привозив їм дітей.
Мені добре вдавалося.
Мене прозвали ловцем гібридів.
Я не знаю, чи це я забрав твоїх дітей. І ніколи не дізнаюся.
Але навіть якщо не я, то хтось схожий на мене.
І я мушу жити з цим.
Знаючи, що я розлучав родини,
щоб повернути свою.
Я довіряла тобі!
І що, ти повернув їх?
Дякую, що розповів.
Привіт. Сядеш із нами?
Ні, мені й тут добре. Дякую.
Оце ти сьогодні задала всім жару.
Тільки про це й говорять.
Ти справді сама всього навчилася?
Так.
Гей, знаю, ми не так давно дружимо, але...
якщо тебе щось турбує...
я поруч.
- Я... - Гаразд, слухайте сюди!
Ти, ти і ти теж.
Збирайтеся. На перше завдання.
За десять хвилин.
Добре, нумо збиратися.
Ідіть за мною.
Хто хоче десерт?
Дадлі!
Полуничний мілкшейк.
На прохання шановного лікаря.
Я теж вніс пропозицію.
Дякую.
- Вони... - Не дуже.
Ні, аж ніяк.
Їх приготували з порошку з військового пайка.
Та й таке.
Вибач.
Агов.
Головне, що ти старався.
Справді?
Головне - старатися?
Я питаю, бо ви мені здалися
жінкою, яку передусім цікавить результат.
Не ображайтеся, але сумніваюся, що він зайшов би так далеко без ваших
вказівок.
Ми команда.
Так само, як і ви з Джонні.
Ваша правда.
Кому ж тоді довіряти в цьому світі, якщо не родині?
З вас вийшов чудовий дует.
Так і є.
Ми дует. Були дуетом.
У молодості ми створили музичний гурт.
Я бриньчав на гітарі. А Джонні мав голос.
Красивий, душевний голос.
Він міг розчулити до сліз.
Ми гадали, що будемо як Саймон і Ґарфанкел.
Так, ми грали на відкритих мікрофонах, шоу талантів.
Я підробив йому паспорт, щоб ми могли грати в барі.
А пам'ятаєш ту бійку в «Сідер Маунтін»?
Боже.
- Власник не хотів нам платити. - Боже.
- У мами ледь зрив не стався. - Ага.
Так. Вона ще тоді посадила мене
і сказала: «Одного дня мене не стане.
Ти - усе, що в нього є.
Тож подбай про нього».
Я так і зробив.
Так, я почав працювати, щоб він міг розвивати свій талант.
Я пішов в армію і щомісяця надсилав йому гроші.
Не знаю, для мене було важливо,
щоб він не втратив цю частину себе.
А потім втрутилася доля,
і одного дня прийшла Неміч.
Мама померла.
Але я пам'ятав обіцянку.
Я присягнувся завжди дбати про Джонні.
Завжди.
Я став рукою...
а він - серцем.
Так, ми робимо те, що мусимо, аби вижити в цьому суворому новому світі.
Чорт, Дадлі, я тебе приб'ю. Що таке?
Є новини від Трьох...
Що ж...
Схоже,
доля знову втрутилася в наше життя.
Отже, Група трьох
нарешті отямилася й готова вислухати мою пропозицію.
А в чому вона полягає?
Дочекайтеся завтра і дізнаєтеся.
Та на моєму боці мій зірковий науковець, тож я певен, що вони прозріють.
Завтра ми додамо порядку в цей світ хаосу.
Завтра
ми влаштуємо шоу.
Що це було?
Не знаю.
- Він... - Він...
- Непоганий. - Здурів.
Ти ж не серйозно?
Він божевільний.
Ми на ту саму вечерю ходили?
Звісно, він дещо драматизує, але мені здалося, що він любить брата
і ладний заради нього на все, як і я задля тебе. Тож з цієї точки зору
ми з ним...
Ви не однакові, Аді.
Ми одержимі ліками,
і якби він не погрожував мені, то я навряд чи знайшов би їх.
Ти справді допоможеш йому завтра з презентацією?
Я мушу.
До того ж те, що Еббот сказав про долю...
Тобі не здається, що саме доля привела нас сюди?
То он як ти думаєш?
Я лиш знаю те, що обіцяв тобі свободу.
Від вірусу та цього місця. І...
Я дотримаю обіцянки. Тож так.
Я допоможу йому з цим так званим шоу і...
ми будемо вільні, кохана.
Ти вистояв, так?
Ми вистояли.
Ходімо.
Я люблю тебе, Рані.
Я теж тебе люблю, Аді.
Вечеря, виродки!
Він нас побачить. Сховайте!
Це що таке?
Ну ви й вляпалися.
Де ви це взяли, га?
Змогли якось вислизнути?
Не скажете нам?
Цікаво, хто з вас піде на стіл м'ясника наступним?
Від попереднього в мене вже є сувенір.
Крокодил не мав шансів.
Пітер.
Що собі візьмеш?
Може, пару хутряних рукавичок.
Чи, може, пухову подушку?
Хоча я тут подумав...
Я душу продав би за шмат бекону.
Бекон!
Облиште її!
ВИХІД ЗАПОВІДНИК
Гей!
Гей! Ану стій, виродку!
Я хочу додому. Просто хочу додому.
Привіт.
Радий знайомству, Ґасе.
Кажуть, поруч є родина, що переховує гібридів.
Ваше завдання просте.
Покарати зрадників, забрати тварюк.
Хапаємо та веземо в зоопарк.
Якщо пощастить, ви побачите
інших виродків, яких там тримають.
Кажуть, один навіть говорить.
Ви з Джорданом ідете перші.
Решта захищає периметр.
- Так, сер. - Добре.
Виконавши місію, ви станете Останніми.
А згодом ми оформимо все офіційно.
Останні ніколи не відступають.
І гібридів, немов насіння, лузають
ҐАРСІЯ ҐРІСМАН
- Зустрінемося в «ЛеМір Сіті». - Так, босе.
План змінився. Ти не летиш.
Чому? Бо я врізав тому типу? Сама бачила, він нарвався.
Це не моя ідея.
Так, у чому річ?
Я врятую Ґаса, та разом вам уже не бути.
Його заберу я.
Що?
Гей! Відчини двері!
Відчини двері! Не кидай мене тут!
Я тобі потрібен! Я потрібен Ґасу!
Дідько!
Є дороги прямі, немов стріла.
Є й такі, що ведуть в обхід.
Ми ж повинні вірити, що зрештою
усі дороги приведуть нас туди, куди треба.
Треба лиш вчасно туди дістатися.
Переклад субтитрів: Олександра Бурдейна