Часом у житті стаються важливі події.
Деякі ми помічаємо, як-от народження чи смерть,
але деякі - ні.
Це дрібниці, що не здаються особливими, поки відбуваються.
Глянь, яке чарівне місце.
Та ми спізнилися.
Цить. Неправда.
Зараз десята.
- У них є дзвоник. - Гей. Ні.
Люблю дзвоники.
Ні. Рані, будь ласка. Боже.
Там дзвонять, Гербе!
Так, Едно. Я теж чув.
Вітаю! Ласкаво просимо.
Так. Ви, певно, Рані.
О, Рані це я.
Айдіді. Я правильно вимовила?
Адітья. Ось так.
Адітья.
- Ми збиралися зачинятись на ніч. - Перепрошуємо.
Затори від Ганновера просто жахливі.
Так.
Ага.
Ну, тут у вас таких проблем не буде.
Переваги сільського життя.
Так.
- Я рада, що ми це робимо. - І я.
Перша подорож разом.
У нас є ванна на ніжках.
Що?
Це Ґанеша?
Так. Мама подарувала, коли я їхав у коледж.
Сказала, що в мене має бути частинка дому.
Для зібраності.
Можна?
Він наглядатиме за нами.
- Що... - Що це в біса було?
Усе добре. Нічого страшного.
- «Нічого» щойно налетіло на мене! - О ні!
Це
просто кажан.
Вони ж переносять сказ?
Ну, шанси підчепити сказ від кажана дуже-дуже малі.
- Покличмо Герба й Едну. - Мабуть, вони вже сплять.
Як тоді бути? Не вірю, що ти це робиш.
Не бійся, я тебе не скривджу. Тихо.
- Ніби спіймав. - Ніби?
Просто... Відчини двері! Швидко! Ну ж бо!
Ти в безпеці. Він вільний. Так?
Знаю, ми тільки почали зустрічатися,
але я тут подумав,
може, ми з'їздимо ще в якусь подорож разом?
Ну, після цієї...
Колись.
І, може, знову зустрінемо якусь маленьку істоту в нашій кімнаті?
Точно.
Це правда.
Деякі речі здаються настільки незначними,
що ми їх помічаємо лише згодом, коли озираємося.
Миті, коли все ладналося.
І миті, коли все летіло шкереберть.
Привітики, солдафоне.
Скучив?
Еймі Іден.
Бачу, ти знайшла друзів.
І повернулася, щоб спробувати ще раз?
Може, цього разу ти зможеш урятувати своїх гризунів.
Скажу коротко.
У тебе мої діти та мій дім, але якщо ти звалиш зараз,
я не ганьбитиму тебе на очах у твоїх дружбанів.
Твій запал справді вражає, міс Іден.
Та нагадаю, що ти втратила зоопарк у чесній битві.
Не певна, що тобі є чим пишатися.
Твоя армія перемогла аж мене та моїх дванадцятьох дітей.
Не так би я хотіла потрапити в підручники з історії.
Ох жінко, коли я закінчу з тобою...
Генерале, здається, ти ніколи не кінчав із жінкою.
Ти колись стикався з термітами?
З гидкими малими шкідниками.
Які забираються в стіни й фундамент.
Не встигнеш отямитися, як ними кишить весь твій дім.
Але їх на диво легко позбутися.
Треба лише обробити будинок.
НЕБЕСНІ ЛОРДИ
ЦВІТ ДИНАМІТ
Бережіться!
Це що...
Фіолетові квіти!
Це хімічна атака!
- Усі на вихід! Зараз! - Фіолетові квіти! Тікайте!
- Швидше! - Забираймося звідси!
Чому вони так низько летять?
Чорт! Треба визволити мене звідси.
Ґасе, бачиш лом?
Схожий на змію. Подай його мені.
- Може, ми... - Не бачу ножівки.
- А що як... - Сперечатися ніколи.
Можна зламати замок.
А непогано, малий.
Дуже непогано.
Гібриди втекли!
Вони мають бути десь у зоопарку!
Знайдіть їх!
Ви двоє. За мною.
Ти. Переконайся, щоб Чжан нічого про це не дізналася.
Джонні!
Джонні.
Вовки скребуться у двері. Допоможи мені.
То як, ти зі мною?
Ти зі мною?
- Чого ти хочеш? - Знайди лікаря.
І відвези в Еверґрін. Там безпечно.
Пішов!
«Небесні лорди».
Еймі Іден, я знайду тебе й усіх твоїх триклятих дворняг,
і ви ще будете молитися про смерть від Немочі.
Нащо? Зоопарк більше не потрібен. Треба відступати в Еверґрін.
Ні.
Я не віддам ні цеглини зоопарку, нікому,
а тій жінці й поготів.
Ходімо!
Ходімо! Нумо!
На позиції в місті.
Їдьмо!
Стежте за небом!
Вони евакуюються!
Щасти тобі, Еймі.
Ого.
Це літаки?
Усім підрозділам. Повітряна атака.
Я ще ніколи їх не бачив.
Починаємо другу фазу!
- Тримайся! - Що за чортівня?
Усе гаразд?
Приліт!
Чорт! Джип сержанта!
Вони ціляться в машини. Рухаємося.
Гей! Чекайте!
З дороги!
Ходімо!
Що вони таке скидають?
- Певно, сміттєві бомби. - Сміттєві?
Мотлох, що став зайвим після Краху.
Уперед. Нам треба до зоопарку.
Гей!
Що ти робиш?
Вона лідерка Армії тварин.
А ми тут самі.
- Джордане. - Вони вбили мого тата!
Не стріляй.
- Ідемо по плану - ведемо її в зоопарк. - Ні.
Ти ніколи нікого не вбивав, Джордане.
Тож не варто й починати.
Усе буває вперше.
Що ти, бляха, робиш?
Я не дам вбити мою подругу.
Ти теж з Армії тварин.
Рада, що ти нарешті схаменулася. Що робитимемо з ним?
- Відвали від мене. - Га?
Я врятувала твою шкуру, але ми не помирилися.
А тепер вали, поки я не передумала.
Джордане.
Не треба.
Ти маєш рацію.
Я була в Армії тварин, та це позаду.
Я лиш рятую того, кого Еббот тримає в зоопарку.
- Гібрида. - Так.
Але найважливіше - друга.
Я маю дістатися туди, поки не пізно.
Повірити не можу.
Усі твої слова виявилися брехнею.
Ні.
Не всі.
Ти хороший хлопець, Джордане.
Ти не маєш бути тут, щоб захистити родину.
Ти вбила мого тата?
Не знаю.
Мені треба йти.
Я хотіла зрозуміти, як ці селяни досягали довголіття.
Лікарю Сінгх!
- Треба йти! Лікарю. - Можливо, особливим раціоном?
- Ми взяли воду... - Лікарю.
- А ще флору та фауну... - Ходіть зі мною.
- Я так вірив. - Як вказано в додатках.
Даруйте?
У ліки.
Це провал.
Ага, на нас напали, тож треба йти.
Ні. Це важливіше!
Треба лиш знайти відсутню складову, потрібну деталь,
правильну ДНК.
Ваша дружина важливіша.
Я відвезу вас у безпечне місце.
- Добре? - Так, звісно.
- Рані. Так, добре. - Так.
Звісно. А моє дослідження?
Ага, хтось його забере.
Куди вони зникли?
Не знаю. Втекли.
Але я їх знайду.
І присягаюся,
що перетворю їхнє життя на пекло.
Стривай-но.
Це ж ти.
О так, чорт забирай.
Усе, Джеппе. Ти вільний!
Я скучив за тобою.
- Я скучив сильніше. - Так.
У мене для тебе щось є.
Вона знала кращі часи, але нехай буде в тебе.
Дякую, Джеппе.
Готовий вшиватися звідси?
Так, щойно знайдемо друзів. Ми разом утекли з конури.
Вони йдуть до південних воріт. Ходімо до них.
Вони впораються. По них іде мама.
Тоді ми втечемо всі разом.
Ґасе, у нас немає на це часу.
Треба йти.
Тепер ми лише вдвох.
Без них я не піду, Здорованю.
І ти теж.
Гаразд, Ласуне.
Ходімо шукати друзів.
- Уперед, швидше. - Хутко.
- Там двері? - Ходімо.
Вони пройшли тут.
Венді, треба знайти інший вихід.
Іншого виходу немає.
І що ж нам робити?
Не знаю.
Що вона робить?
Я підніму всіх нагору.
Тримайся.
А як же Ґас?
Я знайду його. А ти наглянь за рештою.
Ага, побачимося там.
Народ, уперед.
Готові?
Добре.
Що відбувається?
Збирайте речі. Ви їдете.
Про що це ви?
Ви ж хотіли втекти?
Що ж, це ваш шанс.
Джонні.
Я радий, що зустрів вас.
Це багато значило.
Хоч віддячу, допомігши втекти.
Там же справжня війна. Куди ж нам, чорт забирай, іти?
Будь-де краще, ніж тут.
Ходімо з нами.
Ну ж бо, це ваш шанс утекти.
Я потрібен брату.
Аді, настав день, на який ми чекали. Ми покинемо це жахливе місце.
А як же моє дослідження? Ліки?
Аді...
У нас немає сироватки, препаратів.
Аді, мені вже начхати. На все це.
Крім тебе.
Рані, якщо ми підемо, нам лишиться менш як місяць разом.
А якщо зостанемося, я ще можу врятувати твоє життя.
Аді, це не життя.
Ми дев'ять довгих років тікали від долі, і я втомилася.
Я лиш хочу, щоб ми були разом, вільні.
Гаргуйль.
Гаргуйль?
Ходімо.
- Стежте за небом. - Мерщій.
До діла.
Міс Іден.
Визнаю, я тебе недооцінив.
Генерале.
Ми готові.
Бачу ціль.
Чекайте.
Вогонь!
Нехай почнеться розгром.
- Ми квити. - Це було зайве.
Щось не схоже.
Чого ти волочишся за мною?
Ми ж ідемо в той самий зоопарк.
Думаєш, я піду з тобою попри все твоє лайно?
Усе моє лайно?
Не я долучилася до Останніх.
Ні.
Ти була зайнята - всаджувала ніж у спину перед дорогими для мене людьми.
Твоя правда.
Пробач.
Чому ти так ним переймаєшся?
Ґасом.
Бо я рятую гібридів.
Ні.
Тут щось інше.
Його мама жива, Тайґер.
Ми говорили.
Вона просила дати це йому.
Так, але ти не відповіла на моє запитання.
Невже ти не розумієш?
Ґас шукав свою маму.
Вони заслуговують бути разом.
І якщо я допоможу їм,
то зроблю хоч щось хороше в цьому житті.
Боже мій. Яка лицемірна маячня.
Ану повтори.
Добре.
Тепер ясно, у чім річ.
Про що ти?
Мова не про Ґаса.
А про твою сестру.
Ти думаєш, що допомігши Ґасу зустріти маму,
нарешті отримаєш шанс знайти Венді.
Що ж.
Ходімо.
Я ж сказала...
Заткнися та дай мені вчинити правильно.
Лише ти і я, еге ж?
Не тільки ти і я.
Поні,
Райно
і решта.
- Тобто... - Саме так.
Віддай наказ.
Венді?
Фінне! Венді!
ЗООПАРК
ХАМЕЛЕОН IDAE SAPIEN CH 1261-2
Рой.
АСПІРАЦІЯ КІСТКОВОГО МОЗКУ ТРАНСФУЗІЯ СТОВБУРОВИХ КЛІТИН
- Готуйся! Ми витягнемо тебе! - Добре.
Гей!
Ані руш!
Зробімо все легко й просто.
А ми от любимо ускладнювати.
Ти.
Зрадник.
Чи краще сказати
«ловець гібридів»?
Ніхто більше так мене не називатиме.
Хапайте дітей.
Ґасе?
Ґасе, де ж ти?
Хвостику?
Мамо?
Ходи сюди.
- Я тут. - Я люблю тебе.
- Де решта? Вони в безпеці? - Ідуть до південних воріт.
Ми їх знайдемо. Добре?
Ти лиш глянь на це.
Тут був наш дім.
Це просто цегла й бетон.
А дім - там, де ми всі разом.
Ходімо. Давай.
Ані руш!
Ловлю його!
Добре.
Ходімо. Нумо.
Ґасе, це ж...
Ага.
Знайомтеся, це Джепп.
Джеппе, а це всі.
Привіт.
Гаразд, тікаймо звідси. Ходімо.
Чекайте. А де Венді?
Пішла по тебе.
Я відведу вас у безпечне місце
і повернуся по неї.
Обіцяю.
Так, слухайте.
На рахунок три щодуху біжимо та сідаємо в автобус.
- Один, два, три. Уперед! - Один, два, три!
Вмощуйтеся.
Ходімо.
Бігом.
Добре.
Вони йдуть на друге коло!
Приліт!
Мене підбили! Тримайтеся!
Усе добре!
Руфусе, «Берту» підбили!
Я її не втримаю! Треба відступати!
Ще рано!
Я прилетів сюди по танк!
Тут тобі й глина, навіжений придурку.
Без нього я не піду!
Сер, ще один на підльоті!
Заряджайте.
- Заряджайте! - Добре!
Ану стій, сучий сину.
Усім відійти!
Є! Влучили!
Так! Знайте Останніх.
Ви влучили, сер.
Так, влучив.
Я накажу зачистити зоопарк.
За мить зможемо заходити.
Нащо їй це все?
Нащо Еймі Іден пускати отруту в зоопарку?
Щоб виманити нас назовні.
Ні.
Ця жінка ніколи б не нашкодила жодній із тих дворняг.
То нащо вона це зробила?
Вони пластикові.
Квіти - то просто трюк, щоб...
Усі до зоопарку! Зараз же!
Ходімо!
ЕВЕРҐРІН МИ ВИСТОЇМО
Ходімо, Аді. Ще одні двері - і ми вільні.
Аді, ходімо, ми майже вийшли.
Ґас.
Ну звісно.
Ґас.
Увесь цей час він був у мене під носом.
Хіба ти не розумієш? Ґас особливий.
- Може, він і є останньою частиною. - Забудь. Ми йдемо.
Авжеж, я лиш заберу з лабораторії дослідження лікарки Міллер.
І тоді зможу створити ліки.
Чому ти не відступишся?
Рані, усе це,
усе, що ми пережили, усе, що я зробив,
не може бути марним.
Прошу, Адітьє.
Гей, я миттю.
Добре. Усі готові?
Готові!
Добре.
Лисеня, допоможи.
Гаразд, ліворуч і вгору.
Супер.
Здорованю! Глянь!
Не може бути!
Впустіть їх.
Мамо!
Ґасе.
Привіт, мамо!
Дякую.
Добре, притримайте капелюхи. Поїхали.
Є миті, які ми леліємо до кінця своїх днів.
Миті, коли все ладнається.
Але є й інші миті,
які ми воліли б забути.
Ні!
ЕВЕРҐРІН МИ ВИСТОЇМО
Рані, усьому кінець!
Ні.
Ти хто в біса такий?
Я Боббі.
Слухай, Боббі.
Ти часом не в курсі, де вони тримають танк, га?
Ага.
У курсі.
От і добре.
Це ще не кінець.
Ходімо!
Наступна зупинка - Єллоустоун!
Єллоустоун!
Переклад субтитрів: Олександра Бурдейна