Det här är en berättelse.
En berättelse om de sista människorna.
De som ville tillbaka.
Tillbaka till en annan tid.
Tillbaka till hur det en gång var.
SMITTFARA
Men vad händer om det är för sent?
De andra...
Abbot dödade allihop.
Jag borde ha varit där.
Du ska vara hos din syster.
Johnny.
Chefen letar efter dig.
Det här är inte över, vet du.
Jag vet.
Brorsan!
Hej, John.
Kom nu.
Helikoptern väntar.
Bara vi två.
Som när vi var små.
John...
Hördu.
Vi ska till Evergreen.
Efter allt det här, ska vi nu åka hem.
Vi lämnar inte familjen kvar.
Just det.
Glöm inte den här.
Efter er, sir.
Varför lever jag?
Den här gången flyr jag inte.
Vi måste göra motstånd.
Som du själv sa kommer Abbot inte att sluta.
Om inte vi stoppar honom.
Alltför länge har jag hållit mina barn gömda för världen.
Men nu har jag möjligheten att göra världen tryggare för er.
Världen är ju trots allt er.
Det kan jag strida för.
Kom. Vi behöver ett gömställe till ungarna.
Jag stannar hos dig.
Jag tog hit alla, och nu kommer Abbot på grund av mig.
Men det här är mitt hem. Jag kan varenda sten och vartenda träd.
Pubba offrade sitt liv för vårt hem. Nu är det min tur att försvara det.
Och jag vet hur.
Unge man, du måste göra det vi säger, när vi säger det, oavsett vad som händer.
Förstått?
Har jag nånsin inte lyssnat på dig?
Hela tiden.
Jag beklagar det som hände din vän.
Efter kollapsen
fanns Tiger där vid min sida.
Den första kämpen i Djurarmén.
Vi skulle försvara hybriderna.
Men det du gjorde...
...var modigare än alla våra strider.
Du gjorde dem till dina egna.
Gav dem ett kärleksfullt hem.
Du gav dem trygghet.
Tack.
Om vi bara haft vett att göra det.
Det är inte för sent.
Min armé finns inte mer.
Men du gör det.
Och jag finns inte länge till.
Tiger såg till att förvarna oss.
Du hinner ta dig härifrån med mina barn innan Sistamännen kommer.
Ta dem i säkerhet.
För min skull.
Det är din tur att ta hand om dem.
Innan vi ger oss av...
...har vi en överraskning.
- Överraskad! - Överraskad!
Har ni gjort de här?
Till mig?
Jag mår redan bättre.
Vi fick ju nyss tillbaka dig.
Det är ingen fara, Pigtail.
Det blir inte som förra gången.
Ni är inte ensamma. Ni har Becky.
Det är orättvist.
Livet väntar inte på en.
Ibland behöver man komma ifatt det.
Kom nu, vi måste komma iväg innan det skymmer.
Det är ingen fara.
Vänta.
Är du säker?
Ja, jag är säker.
Kom nu.
Som de frodas!
Det kallar jag en livskraftig hjord.
Hur kan de ha överlevt så här länge?
Kan det vara för att ingen jagar dem längre?
Eller för att de har hållit ihop i vått och torrt.
Jag känner igen den där blicken.
Fasa.
Samma rådjursögon som när du var liten...
...och pappa var på det humöret när han kom hem.
En blick som bönade om att vara nån annanstans.
I trygghet.
Hur många gånger hörde du garagedörren öppnas, och började darra?
Hur många gånger gömde du dig under sängen?
- Hur många gånger, innan...? - Innan du dödade honom.
Ja.
För din skull.
Säg inte så.
Jag skyddade dig.
Jag skyddade dig mot en värld som slår klorna i din sort.
För att du är mänsklig.
Mänskligare än jag nånsin kan bli.
Sjung för mig.
Sjung för mig, som du brukade göra när allt var hemskt.
Snälla.
Är det allt?
Går de här att använda?
Vad sa du att din pubba jobbade med?
Han var vaktmästare.
Just det.
Du...
Vi måste vidare.
Och om de kommer härifrån?
Malörtsbuskagen är för höga så här års. De måste ta djurstigarna här eller här.
Du kan din skog.
Det innebär alltså att vi får möta dem här, och...
Jag önskar att jag kunde göra dig frisk.
Jag är människa, Gus. Det har alltid varit en tidsfråga.
Min tid kom bara lite tidigare än jag hade trott.
Innebär det...?
En vacker dag, men inte i dag.
Han är stark.
Och envis. Mer än jag, till och med.
Och han tror att det är han som tar hand om dig.
Vuxna får saker om bakfoten ibland.
Det där hörde jag.
Är ni redo?
Då visar vi var vi är.
George...
Det där ser inte bra ut.
Herregud!
Mr och mrs Anderson?
Vilka är ni?
Jepperd och Gus skickade hit oss.
Rusty lär inte tro sina ögon.
- Var är Gus? - Det är en lång historia. Han mår bra.
Men Sistamännen jagar oss. De jagar honom.
Vi skulle behöva ett gömställe.
Gus sa att vi kan lita på er.
Vill nån åka linbana?
- Jag! - Bobby!
...så Gus horn blev avhugget!
Sen regnade det lila blommor från himlen, och Bobby körde stridsvagn...
Det här är skälet till att vi aldrig går ut.
- Är ni beredda att åka? - Ja!
Lugna i stormen.
Vajern håller bara för några i taget.
Ställ er två och två, som när vi äter.
Okej, kom.
Heja Max!
Jag hoppas att de är redo.
General.
Vad väntar vi på?
Vi får inte göra så här.
Sikta aldrig en man i ryggen, Johnny.
Vad gör vi här?
Se på dig själv. Se på oss. Vad fan gör vi här?
Du måste sluta.
Jag kan inte tillåta det här längre.
Jag gör det här för vår skull. När jag har botemedlet...
Det finns inget botemedel.
Det misslyckades. Dr Singh misslyckades.
- Då får han börja om på nytt. - Jag släppte honom fri, Doug.
- Då hittar jag en ny dr Singh. - Du förstår inte.
Det finns inget botemedel, och kommer aldrig att finnas.
Låt barnen gå.
Du måste låta barnen gå. Och låt mig gå, för jag har fått nog.
Det är över.
Alla ser det förutom du.
Det är aldrig över, Johnny.
Du fattar visst inte.
Det handlar inte om dr Singh, om botemedlet eller om viruset.
Att segra...
...är det enda som nånsin räknas.
Det kanske är det som är skillnaden mellan mig och dig,
och de miljontals som var för svaga för att överleva.
Jag har försökt lära dig, Johnny.
Men du bara vägrar förstå
att i slutänden handlar det om vem som har det som krävs för att segra.
Det var för din egen säkerhets skull.
Jag skulle aldrig ge dig ett laddat vapen.
Jag skulle aldrig förlåta mig själv om du råkade ut för en olycka.
Kom.
Kom, det är ingen fara.
Det är ingen fara.
Vill du gå?
Du kan gå. Jag har inget mer att lära dig.
Du behöver inte mig längre.
Låt honom gå.
Begrav honom när vi är klara här.
Gör det fint.
Vi är inga djur.
Jag fick en!
- Två här. - Lämna några åt mig.
- Har Abbot visat sig? - Inte än.
Han håller sig undan och låter andra göra grovjobbet.
Vad i helvete...?
Fyra.
Fem.
Sex.
Sju.
Åtta här.
Det kommer att gå bra.
Gus är snabb och din mamma är stark.
- Men hon är sjuk. Vi borde slåss med dem. - Absolut inte.
Jag har lovat er mamma att skydda er.
Jag låter inget hända er.
Det är lugnt här.
Här med.
Jag gillar det inte.
Det betyder bara att första vågen är slut.
Det är inga skott kvar.
Jag använde dem på de där.
Jag sparade sista armborstpilen till dig, men så kom den där snubben smygande.
Så vi är obeväpnade båda två.
Förrädaren.
Så trevligt att äntligen få träffa dig.
Hur är det med bröstet?
Nej, du ska inte få göra din grej.
Och vad skulle det vara?
Att snacka.
Jag ser honom inte. Jag går hemåt.
Stanna där du är, Sweet Tooth.
Jag har honom här.
"Sweet Tooth"!
Nu ger han dem namn också...
Att försvara de där odjuren ger dig inte din familj tillbaka...
...Tommy.
Den kommer. Beredd?
Jag trodde att Djurarmén stred mot onda människor.
Jag vet, det känns som om kamp är lösningen. Jag hatar också maktlösheten.
Men ibland måste man ställa upp för dem som bryr sig om en. För familjen.
Du måste finnas här för dina syskon.
Visst?
Wendy!
Nej!
Wendy!
Kom tillbaka!
Wendy!
Kom tillbaka!
Svin som du har försökt manipulera mig hela mitt liv!
Men allt ni har är era ord.
Och orden betyder inte ett skit längre.
Och det gör inte du heller.
Vet du var vi hittade dem?
Din fru...
...och din son?
Håll käften!
De var i ert hem.
De letade efter dig,
medan du jobbade för mig.
De dog medan de väntade på att du skulle komma hem.
Du ljuger.
Kanske, kanske inte. Vad ska du göra?
Döda mig? Då får du aldrig veta.
Det är det värt!
Hur är det med knäet?
Det svaga.
Jepp?
Nej! Nej!
Sweet Tooth, han kommer!
- Låt bli radion. - Han kommer!
Dags för plan B.
Nej, nej, nej!
Du har gjort mer än nog. Nu står det mellan mig och honom.
Men jag vill slåss.
Jag har redan smittan.
Det kan ju inte bli värre för mig.
Jag är glad att du och Wendy har funnit varandra.
Skynda dig nu.
- Nej, vänta! Det här var inte planen! - Det är för din egen säkerhet.
Jag har fångat en!
Släpp mig!
Hör ni mig?
Spring!
Gick det bra, Wendy?
Öppna den.
Jag bildade inte Djurarmén för att få strida.
Utan för att finna min lillasyster.
Hon togs ifrån mig för länge sen.
Nu när jag har dig tillbaka vägrar jag låta nån ta dig ifrån mig igen.
Var är ni?
Kom igen!
Aimee Eden!
Ser man på.
Nähä, du. Alla vill visst skjuta mig i dag.
Du kanske borde fatta vinken.
Vi har ouppklarade affärer,
du, jag och dina små bastarder.
Du hittar dem aldrig.
- Du förlorade ju, minns du det? - Ja...
Du har bokstavligen berövat oss vår framtid,
och jag kan inte göra mycket åt den saken,
men jag kan fan i mig se till att du inte heller får en!
Den är redan förlorad.
Har du smittan?
Du har smittan...
Nu har du den också.
Behandlingen...
- Du! - Spring!
Nån har inte lärt sig sin läxa.
Kanske inte, men vad du än gör med mig, så är du redan död.
Den här jakten, grabben...
...är avslutad.
Sweet Tooth!
Välkommen, Tommy.
Sluta!
Nej.
Vad i helv...
Spring!
Spring, Gus!
Gus!
Gjorde du det där?
Herrejävlar...!
Herrejävlar, minst sagt.
Pigtail.
Hur...?
Är du skadad?
Nej.
Jag vill visa dig en sak.
Titta uppåt.
Vad ser du för nåt?
Stjärnor.
Snart är jag hos dem.
Om du nånsin känner dig vilse,
kom ihåg att titta uppåt.
Mamma björn...
...kommer alltid att vaka över dig.
Var du än är.
Storeman...
Nej...
Nej!
- Nej! - Gus!
Herregud...
Vänta, Sweet Tooth. Kom här.
Stanna hos mig, Sweet Tooth.
Stanna hos mig.
Snälla, stanna hos mig.
Stanna hos mig.
Lyssna på min röst, Sweet Tooth.
- Gus! - Kom igen.
Kom igen, Gus!
Blunda inte. Sweet Tooth!
Sweet Tooth! Gus!
Snälla...
Tänk om vi kunde återvända till det som en gång var.
Före... allt.
De första dagarna efter den stora kollapsen
höll vi oss alla i våra hem.
Som om vi var överens om att sörja det vi förlorat.
De förlorade liven.
Den förlorade oskulden.
Den förlorade kärleken.
Jag har förlorat mycket.
Längs vägen förlorade jag mig själv.
Det trodde jag att de flesta hade gjort efter kollapsen, tills jag mötte dig.
Du förlorade aldrig nånting.
Du bara fann.
AIMEE EDEN LEVER VIDARE
Och världen...
...är bättre tack vare dig, min vän.
Jag skulle kunna säga farväl...
...men jag ser din själ i de här barnen.
Aimee Eden lever vidare.
Den store mannen visste sanningen.
Men även om han inte kunde återvända till det som varit...
...så finns det alltid något att sträva vidare mot.
- Vad handlar den om? - Att växa upp.
HAN HOPPADE OCH SKUTTADE AV GLÄDJE
Vad är det?
Får jag titta på den lite?
Vad gör du?
Varför hade pubba det här?
Alaska...
Vad finns i Alaska?
Hallå?
Vem där?
Mamma?
Hjälp mig...
Birdie!
Välkommen tillbaka till de levande.
Jag såg henne.
Birdie.
Det var kallt och vitt.
Jag såg spår av klövar som jag följde till en grotta, där hon var.
Det var nåt som kallade på mig,
som om det kände mig,
och sa att jag måste finna Birdie.
Vad är det?
- Vad är det för blick? - Jag har lyssnat på din kassett.
Jag tror att din mamma ville göra det rätta.
Om du vill leta efter henne tänkte vi att du behöver hjälp.
Hon också.
Vi vet var vi ska leta.
En utpost i Alaska.
Vänta... "Vi"?
Följer du också med?
Dina syskon, då?
Andersons erbjöd sig att passa dem så länge.
Jag lär sakna dem, men de har det bra.
Det blir inte lätt.
- Jag vet. - Men vem vet...?
Vi kanske kan hjälpa henne att bota världen.
Vi ska till Alaska.
Sistamännens berättelse må vara till ända,
men den unika pojkens berättelse fortsätter.
Och den här gången är han inte ensam.
Redo, Sweet Tooth?
Redo, Storeman.
Det är också berättelsen om läkaren som såg hur unik pojken var.
Tillsammans skulle de förändra världens öde...
...för alltid.
Abbot är död.
Och botemedlet?
Det hittade vi inte.
Eller så hade han aldrig nåt, den förbannade dåren.
Men vi hittade det här i ödeläggelsen.
Det är ett ljudband som tillhörde Abbots läkare.
Vad är det på?
Det är skadat, men vi tror att vi kan ordna en transkription.
- Gör det, då! - Ska bli.
Jag får helt enkelt ordna det här själv.
Ät nu, pojkar. Ät.
Det kommer ni att behöva.
Seså!
Undertexter: Karl Hårding