Це історія
про останніх людей.
Про тих, хто хотів повернутися.
Повернутися в інший час.
У дні, коли все було як раніше.
БІОЛОГІЧНА НЕБЕЗПЕКА
Але що, як уже запізно?
ЛАСУН
Решта.
Еббот усіх їх убив.
Я мала бути там.
Ти маєш бути із сестрою.
Джонні.
Тебе шукає бос.
Це ще не кінець, ти сам знаєш.
Знаю.
Брате мій.
Привіт, Джоне.
Ходімо.
Вертушка вже готова.
Лише ми вдвох.
Як у дитинстві.
Джоне.
Гей.
Ми полетимо в Еверґрін.
Коли все буде сказано й зроблено,
ми поїдемо додому.
Ми ніколи не кидаємо родину.
Не забудь це.
Після вас, сер.
Чому я живий?
Цього разу я не тікатиму.
Ми маємо чинити опір.
Ти сам сказав.
Еббот не зупиниться.
Поки його не спинимо ми.
Я надто довго ховала своїх дітей від цього світу.
Але тепер мені випав шанс
зробити його безпечнішим для вас.
Зрештою, це ваш світ.
За таке я готовий боротися.
Ходімо.
Треба знайти сховок для цих дітей.
Я лишуся з вами.
Я привів усіх сюди. Тепер Еббот їде по мене.
Але це мій дім.
Я знаю тут кожен камінець, кожне дерево.
Пабба ціною свого життя захистив наш дім, тож тепер моя черга його боронити.
І я знаю як.
Юначе, тоді ти робитимеш те, що ми тобі скажемо, коли скажемо,
хай там як.
Второпав?
Хіба я тебе хоч колись не слухав?
Та буквально щоразу.
Співчуваю щодо твоєї подруги.
Після Краху
Тайґер завжди була поруч зі мною.
Першою долучилася до Армії тварин.
Ми хотіли захистити гібридів.
Але те, що зробила ти...
було сміливіше за всі наші битви.
Ти прийняла їх як рідних.
Подарувала їм люблячий дім.
Захищала їх.
Дякую.
От би й ми додумалися до такого.
Ще не пізно.
Моєї армії вже немає.
Але ти ще тут.
А мені лишилося небагато.
Тайґер змогла попередити нас.
Ти ще встигнеш піти звідси з моїми дітьми, поки сюди не дістались Останні.
Сховай їх десь.
Зроби це заради мене.
Твоя черга дбати про них.
Перш ніж піти...
У нас для тебе є сюрприз.
Сюрприз!
Ви зробили це все...
для мене?
Мені вже набагато краще.
Ми ж тільки знайшли тебе.
Усе гаразд, Хвостику.
Цього разу все буде інакше.
Ви будете не самі.
А з Беккі.
Так нечесно.
Життя не стоїть на місці.
Часом його доводиться наздоганяти.
Ходімо.
Треба вийти до заходу сонця.
Усе добре.
Стривай.
Ти впевнений?
Так, упевнений.
Ходімо.
Глянь, як вони процвітають!
Мушу віддати належне цьому стаду.
Як їм взагалі вдалося стільки протриматися?
Просто немає тих, хто на них полював.
Або тому, що вони згуртувалися,
і будь що буде.
Знаєш, я впізнаю цей погляд.
Нажаханий.
Ті самі оленячі оченята, які ти робив, лякаючись у дитинстві,
коли батько приходив додому не в гуморі.
Саме ці очі жадали опинитися деінде.
У безпечному місці.
Скільки разів ти починав тремтіти, почувши,
як відчинялися двері гаража?
Скільки разів ти тікав і ховався під ліжком?
Скільки разів, перш ніж...
Перш ніж ти його вбив?
Так.
Заради тебе.
Не кажи так.
Я захищав тебе.
Захищав тебе від світу, що полює на таких, як ти.
Бо ти людина.
Людина, до якої мені дуже далеко.
Заспівай.
Заспівай для мене,
як ми робили у важкі часи.
Будь ласка.
Я лиш бідний хлопець
І про мене ви не почуєте
Я згайнував бунтівний свій дух
На повні кишені обіцянок Що були медом для вух
Та це лиш омана
Ми чуємо те, що хочемо А це полуда знана
От і все?
Коли я покинув дім і рідних
То був ще хлопчиком Серед незнайомців
Самотнім, зі станції вокзалу Я злякано тікав
Це допоможе?
Я заліг на дно І ховався у вбогих районах
А нагадай, ким працював Пабба?
Прибиральником.
Точно.
І ось переді мною стоїть боксер Боротьба - це його ремесло
Він носить у собі спогади Про кожен удар, що збивав його з ніг
І мучив, що він аж кричав
Від гніву й сорому
«Усе, я ліпше піду»
Але боєць у ньому не здавався
Гей.
Нам треба йти далі.
А якщо вони нападуть звідси?
Ні. У цю пору шавлія дуже висока.
Тож їм доведеться пройти стежками тут і тут.
А ти знаєш свій ліс.
Тобто треба відігнати їх звідси, а тоді...
Якби ж я міг тобі допомогти.
Я людина, Ґасе.
Тож це було лиш питанням часу.
І мій настав трохи раніше, ніж я думала.
Виходить, що...
Колись, але не сьогодні.
Він сильний.
Але впертий.
Навіть більше за мене.
Ще й думає, що це він дбає про тебе.
Та часом дорослі розуміють усе навпаки.
Я все чув.
Ви готові?
Покажімо, де нас знайти.
Джордже.
Мені це не подобається.
Боже ти мій.
Пан і пані Ендерсон?
Хто ви?
Ми від Джепперда й Ґаса.
Оце Расті здивується.
- А де Ґас? - Довга історія.
Він у нормі. Та на нас полюють Останні.
На нього.
Нам із дітлахами треба сховатися.
Ґас казав, вам можна вірити.
Хто хоче на підйомник?
- Я! - Я!
Ох, оце так Ґасу й зрізали ріг.
Але потім з неба посипалися фіолетові квіти.
А Боббі їздив на танку.
Саме тому ми ніколи не виходимо з дому.
Готові застрибнути?
- Так! - Воу, не так швидко!
Кабель витримає лише кількох за раз.
Гей, розбийтеся на пари, як на обід.
Гаразд. Ходімо.
- Уперед, Максе! - Так!
Сподіваюся, вони готові.
Генерале.
І чого ми чекаємо?
Так не можна.
Не варто цілитися в спину, Джонні.
Нащо ми тут?
Глянь на себе. На нас.
Якого біса ми тут?
Ти маєш спинитися.
Я мушу тебе зупинити.
Я роблю це заради нас.
Як добуду ліки...
Ліків не існує.
Не вдалося. Лікар Сінгх зазнав невдачі.
Ну, то почне спочатку.
Я відпустив його, Даґу.
- То я знайду іншого лікаря. - Ти не розумієш.
Ліків не існує, і їх ніколи не буде.
Відпусти дітей.
Ти маєш відпустити дітей і мене.
Годі вже з мене.
Усе скінчено.
І всі це розуміють, окрім тебе.
Це ніколи не скінчиться.
Невже ти не зрозумів?
Річ не в лікарі Сінгху, не в ліках, не у вірусі.
А в перемозі.
Ось заради чого це все.
Може, саме це й відрізняє мене від тебе.
І мільйонів слабаків, які не зуміли вижити.
Я хотів навчити тебе, Джонні.
Але ти просто відмовляєшся розуміти,
що зрештою
річ тут у тому, кому до снаги перемогти.
Заради твоєї безпеки, Джоне.
Я не дав би тобі заряджений пістолет.
І не пробачив би собі, якби з тобою щось сталося.
Ходи сюди.
Ходи до мене, усе добре.
Усе гаразд.
Хочеш піти?
То вперед. Більше мені немає чому тебе навчити.
Я тобі більше не потрібен.
Нехай іде.
Поховайте, коли закінчимо.
Акуратно.
Ми ж не тварини.
Є один!
У мене на рахунку двоє.
Лишіть і мені.
Бачили Еббота?
Поки ні.
Він десь позаду, поки інші роблять брудну роботу.
Якого біса?
Тепер чотири.
П'ять.
Шість.
Сім.
Уже вісім.
З ними все буде добре.
Ґас швидкий,
а твоя мама сильна.
Та вона хвора.
- Ми маємо битися. - У жодному разі.
Слухай, я пообіцяла, що ви будете в безпеці.
І не дозволю, щоб із вами щось сталося.
Щось тут якось тихо.
Тут теж.
Мені це не подобається.
Це лиш означає, що перша хвиля минула.
У ньому немає куль.
Я витратив їх на тих хлопаків.
І беріг для тебе останній арбалет, але до мене підкрався той тип.
Схоже, ми обоє беззбройні.
Зрадник.
Радий нарешті познайомитися.
Як твої груди?
Ні, зі мною цей номер не пройде.
Про що це ти?
Про балачки.
Його не видно. Я повертаюся додому.
Стій на місці, Ласуне.
Він у мене.
Ласун!
Боже, він ще дає їм імена!
Знаєш, захист цих звірюк не поверне тобі твоїх рідних,
Томмі.
Під'їжджає. Готова?
Я думала, що Армія тварин бореться з поганцями.
Знаю, здається, ніби битва - єдиний вихід.
Я теж ненавиджу бути безпорадною.
Та іноді слід бути з тими, хто тебе любить.
З родиною.
Ти маєш бути з братами й сестрами.
Так?
Венді!
Ні!
Венді!
Венді, повернися.
Венді!
Повернися!
Такі покидьки, як ти, усе життя лізуть мені в голову!
Але ти лиш ляпаєш язиком.
І це ляпання не варте й ламаного гроша.
Як і ти.
Знаєш, де ми їх знайшли?
Твою дружину?
І сина?
Стулися.
У твоєму будинку.
Вони шукали тебе,
поки ти працював на мене.
Вони померли, чекаючи на тебе.
Ти брешеш.
Може. А може, і ні. То що ти робитимеш?
Уб’єш мене? Тоді не дізнаєшся.
Але воно того варте!
Як твоє коліно?
Оте, хворе?
Джеппе?
Ні!
Ласуне, він іде.
- Відклади рацію. - Він іде!
Час для плану Б.
Ні!
Ти вже достатньо зробив.
Тепер це наша з ним справа.
Але я хочу битися.
Я вже хвора.
Гірше він мені вже не зробить, так?
Я рада, що ти зустрівся з Венді.
Хутко.
Чекай, ні! Ми так не домовлялися!
Заради твоєї ж безпеки.
Я зловила одну!
Відпусти!
Хто-небудь, прийом!
Тікай!
Усе добре, Венді?
Відкрий.
Я створила Армію тварин не для того, щоб битися.
А щоб знайти молодшу сестру.
Її забрали в мене дуже давно.
Тепер я знайшла тебе й більше нікому не дам знову забрати.
Де ж ти?
Ну ж бо!
Еймі Іден!
Яка приємність.
Ні, я так не думаю.
Усі хочуть мене застрелити.
Пора нарешті зрозуміти натяк.
У нас є незавершена справа.
У мене, у тебе і твоїх дворняжок.
Ти їх не знайдеш.
- Ти програв, забув? - Так!
Ти буквально вкрала наше майбутнє,
і я нічого тут уже не вдію,
але я, чорт забирай, можу забрати його в тебе!
Його вже забрали.
У тебе Неміч?
У тебе Неміч.
А тепер і в тебе.
Ліки.
- Ти! - Біжи!
Дехто не засвоїв урок.
Може, і ні,
та хоч що ви мені зробите, ви мрець.
Малий, це полювання
закінчено.
Ласуне!
Вітаю, Томмі.
Стоп!
Ні.
Якого біса...
ХАМЕЛЕОН
Тікай, малий!
Ґасе, тікай!
Ґасе!
Це ти зробив?
Офігіти.
Твоя правда, офігіти.
Хвостику.
Як...
Ти поранена?
Ні.
Я хочу тобі дещо показати.
Глянь угору.
Що ти бачиш?
Зірки.
Я незабаром приєднаюся до них.
Якщо ти колись зіб'єшся зі шляху,
просто глянь угору.
Мама-ведмедиця...
завжди наглядатиме за тобою.
Хоч де ти будеш.
Здорованю.
Ні.
Ні!
- Ні! - Ґасе!
Ні!
Боже.
Тримайся, Ласуне. Ходи сюди. Прошу!
Будь зі мною, Ласуне. Нумо.
Будь зі мною.
Будь зі мною, будь ласка. Не йди. Прошу.
Будь зі мною.
Ласуне, слухай мій голос.
Ґасе?
Нумо.
Ґасе. Ну ж бо.
Будь ласка, не заплющуй очі. Ласуне!
Чуєш мене? Прошу.
Ласуне! Ґасе!
Слухай мене. Будь ласка. Ні...
А якби можна було повернути все, як було?
До цього всього.
У перші дні Великого краху
ми всі сиділи вдома.
Ніби домовились оплакувати втрату.
Втрату життів.
Втрату невинності.
Втрату любові.
Я втратив чимало.
А заодно втратив і себе.
Я гадав, після Краху так було з більшістю, доки не зустрів тебе.
Ти нічого не втратила.
А навпаки знайшла.
А світ
став від цього тільки кращим, подруго.
Я сказав би «прощавай»...
та бачу твій дух у цих дітях.
Еймі Іден живе в наших серцях.
ЗООКЛУБ
Здоровань знав правду.
І хоч він не міг повернути все, як було...
але точно мав до чого прагнути.
Про що вона?
Про дорослішання.
ВІН СТРИБАВ І СКАКАВ ВІД РАДОСТІ
Що?
Можна мені на секунду?
АЛЯСКА ВІДДІЛ «ОПІВНІЧНЕ СОНЦЕ»
БЕМБІ
Що ти робиш?
МАМИ БЕМБІ БІЛЬШЕ НЕ БАЧИВ
Чому це було в Пабби?
Аляска.
А що на Алясці?
Агов?
Хто тут?
Мамо?
Допоможи мені.
Бірді.
З поверненням у світ живих.
Я бачив її.
Бірді.
Там було холодно й біло.
Я бачив сліди копит.
Пішов за ними. Вони вивели мене до неї в печеру.
Щось мене кликало.
Ніби знало мене.
І казало, що маю знайти Бірді.
Що?
- Чого так дивитеся? - Я прослухав твою касету.
Твоя мама,
гадаю, вона хотіла вчинити правильно.
Якщо ти захочеш знайти її,
то допомога тобі не завадить.
Як і їй.
І ми знаємо, де її шукати.
Це аванпост на Алясці.
Чекайте.
Ми?
Ви підете зі мною?
А як же брати й сестри?
За ними поки наглянуть Ендерсони.
Я сумуватиму за ними, але їм там добре.
Це буде непросто.
- Знаю. - Але хтозна?
Може, ми з нею і врятуємо світ.
Ми вирушаємо на Аляску.
Може, історія Останніх і скінчилася.
Але історія особливого хлопчика триває.
І цього разу
він не один.
Готовий, Ласуне?
Готовий, Здорованю.
Також це історія лікаря, що знав, який особливий цей хлопчик.
Разом вони змінять хід історії...
назавжди.
Еббот мертвий.
А ліки?
Їх не знайшли.
Або їх у нього взагалі не було. Клятий дурень.
Але серед руїн ми знайшли це.
Аудіокасету. Яка належала лікарю Еббота.
І що на ній?
Ну, вона трохи пошкоджена, але, думаю, розшифрувати можна.
- Іди працюй. - Так, мем.
Доведеться самій про все подбати.
Їжте, хлопчики, смачного!
Вам це знадобиться.
Нумо!
Переклад субтитрів: Олександра Бурдейна