Velkommen ombord, allesammen.
Jeg er kaptajn Stafford.
Så...
Jeg ved, I har været meget igennem.
Vi har alle oplevet mere end rigeligt af tab og tragedie.
Men det ændrer sig i dag,
for i dag er vi på vej til Canada.
Vi kan ikke vide, hvad der venter os,
men lige nu og her er vi i sikkerhed.
Så smil, kram personen ved siden af jer,
og lad os ære mindet om dem, vi har mistet på vejen,
ved at gøre det, de ville ønske, vi gjorde, fordi vi er nået så langt.
Fejre det.
- Ja! - Musik, DC!
Alle ønsker at blive husket på en eller anden måde.
Spørgsmålet er altid hvordan.
Hvordan vil vi gerne huskes?
Ved at gå ærværdigt ind i den gode nat?
Eller ved at bære alverdens byrder på vores skuldre?
Uanset hvad, er én ting helt sikker.
Alle vil gerne forlade denne verden i vished om, at vi gjorde noget godt.
At vores liv virkelig betød noget.
Vi klarede det!
Lige i tide.
Hallo!
Så den anden hånd.
To, tre...
Hvor er folk henne?
- Måske bør vi ikke være her. - Angående det...
Vi kommer ingen steder.
Det ser ud, som om de holdt en stor fest.
Og så forduftede alle bare?
Måske sover de brandert ud i deres kahytter.
Også hele besætningen?
Vi bevæger os ikke. Motoren er slukket.
Jeg ser mig omkring for at se, hvad der foregår.
I to bliver her.
Jeg passer på ham.
Hallo? Er her nogen?
Jeg bad jer om at blive. Vend om.
- Hvad er det? - Hvad er der galt?
Vi kan ikke være her. Kom så.
Hvad fandt du?
Kom, Gus. Gå derned.
Fortsæt, Gus. Fortsæt.
Hvad er der, Jepp? Hvad fandt du?
Sygen er på skibet, ikke? Blev du smittet?
Det ved jeg ikke.
- Det er vigtigt at vide, om du... - Jeg ved det ikke, sagde jeg!
Vi kan ikke blive her. Der er hverken mad eller vand.
- Det er ligegyldigt, hvis vi ikke... - Ligegyldigt, hvis du blev smittet.
Det blev jeg ikke!
Okay? Jeg har det fint.
Hvordan ved du det?
Jepp?
Jeg kan ikke standse blødningen.
Undskyld.
Jeg så ikke, han var en hybrid.
Og var han ikke en hybrid? Hvad så?
Du skadede min søn.
Giv mig én god grund til ikke at skade dig.
Rosie.
Hvad laver du her?
Jeg var dybt bekymret for dig.
Pludselig kunne jeg ikke få kontakt til dig. Hvor er han?
Hvor er han, Rosie? Hjortedrengen.
Vi finder ham, for nu har vi hende.
Én lille teenagepige?
Hun rejste sammen med dem. Hun kan sige, hvor de vil hen.
Skal jeg ikke overtage nu? Tag du dig af din dreng.
Lad os få vores nye gæst op til huset.
Vi skal have os en lille sludder.
- Vi må få båden i gang. - Han har ret.
Hvordan gør vi?
En af os må op på broen, så kan vi måske få startet motoren.
Din plan har kun ét lille problem.
Sygen er stadig derude.
Tja, vi er nødt til at gøre noget.
Drop det "vi"-pis.
Du var heldig at komme med. Du burde være efterladt, ikke søstrene.
Jeg er her for Gus.
Begynd ikke med det skæbnepis igen!
Gus?
Nej vent! Nej!
Hvad har du gang i?
Jeg går op og finder ud af, hvad der skete.
Gus, hør her. Det må du ikke.
Jeg er den eneste, der kan. Jeg kan jo ikke blive syg.
Måske ikke, men de lilla blomster vil gøre dig bims.
Jeg passer på. Det lover jeg.
Sweet Tooth...
Stol nu på mig, okay?
Jeg finder ud, hvad der foregår.
Prøv ikke at dræbe hinanden imens.
Han klarer sig.
Har du nogen anelse om, hvad han får at se?
Hvad er værst?
At Gus ser død,
eller selv dør?
UDGANG
SKIBETS HJERTE
TIL MIN SØN KÆRLIGST FRA FAR
Hallo?
Er der nogen derude?
Vil nogen være sød at svare?
- Hallo? - Hallo?
Gudskelov.
Jeg troede, jeg var alene tilbage.
Hvem er du?
Jeg hedder Gus.
Hvem er du?
Darwin. Førstestyrmanden.
Hvor er du?
I min kahyt.
Jeg ved ikke, hvordan jeg nåede herhen.
Jeg blev fuld i aftes og dejsede omkuld, og da jeg vågnede i morges...
...var alle væk.
På grund af Sygen.
Ja.
Det er nok, derfor jeg stadig lever.
Hvad med dig?
Hvorfor lever du stadig?
Jeg er immun.
Du er en hybrid.
Ja.
Jeg er blind passager.
Jeg leder efter min mor.
Hun er i en by længst oppe i Alaska.
Det er utroligt.
Du er den eneste ombord, der er i fuldkommen sikkerhed.
Derfor kan jeg ordne det hele.
Men jeg behøver din hjælp.
Jeg må finde broen og se, hvorfor motoren er slukket.
Kan du sige, hvad jeg skal se efter?
Ja. Det kan jeg faktisk.
Hold da kæft.
Måske slipper vi levende herfra.
Vi slipper levende herfra.
Ja.
Okay, Gus.
Gå op ad den nærmeste trappe.
Sid ikke bare der, søde.
Du må være hundesulten efter den lange rejse, du har været på.
Jeg er ikke sulten.
Og jeg spiser ikke svinekød.
Smag i det mindste majsbrødet.
Min kok Arlo vandt fem år i træk i Southwest-kokkekonkurrencen.
Du har aldrig smagt noget lignende.
Du spilder din tid.
Jeg siger ingenting.
Din stakkel.
Du har vel været
fem år, da det hele begyndte?
Du har ikke set, hvordan livet var før alt det her.
Dengang...
...var livet vidunderligt.
Mennesker var mennesker.
Og nu prøver du vel at få mennesker tilbage?
Lige præcis. Se selv. Jeg vidste, du var skarp.
- Kendte du mig, ville du vide... - Jeg kender dig, Becky.
Eller skal jeg kalde dig Bear?
Tidligere leder af Dyrehæren?
Forsvarer for alle hybrider, bortset fra mit barnebarn, naturligvis.
Du gav ham virkelig tørt på derude.
Kan du høre ham?
Han hyler i smerte og lidelse.
Jeg tror næppe, han overlever natten.
Det var ikke din skyld.
Du var vred og forvirret.
Det forstår jeg godt.
Lige siden dine forældre døde,
har du søgt den ene ting, du altid har ønsket, men aldrig fundet.
Nemlig en familie.
Du ønsker en familie, Becky, ligesom alle andre.
Men du fortjener meget mere end den sølle bande, du hang ud med.
Du fortjener en rigtig familie.
En, der vil elske og huske dig.
Det vil sige at få børn af dit eget kød og blod.
Du ved, man siger, at blod er tykkere end vand.
Hvad er så morsomt?
Du har totalt misforstået den talemåde.
Da du ved så meget om mig,
må du også vide, at mine forældre var professorer.
Virkelig kloge mennesker.
En dag, da jeg var lille, sagde de, jeg ville få en lillesøster.
Jeg er nemlig adopteret.
De brugte den talemåde.
"Blod er tykkere end vand." Men de sagde, folk altid misforstår den.
Vand refererer til vandet i livmoderen.
Familier forbundet ved fødslen.
Mens blod...
Blod betyder bånd knyttet i kamp.
Det betyder, at de relationer, vi vælger, er stærkere end dem, vi er født ind i.
Jeg har altid undret mig over, at den sætning satte sig i mig som så ung.
Hvorfor hidser I jer op, drenge?
Nu ved jeg hvorfor.
Så jeg kunne sidde her nu og udstille din uvidenhed.
Du forstår vist ikke, hvem du har med at gøre, skatter.
Jeg får altid, hvad jeg vil have.
Du skal nok komme til at hjælpe mig med at finde den lille lort.
Spørgsmålet er bare, om du gør det på den lette eller den hårde måde?
Tænk over det.
Men ikke for længe.
Nogen rystelser?
Nej, ellers havde jeg sagt det.
Selv hvis din tid skulle være kommet, så bare rolig.
Jeg passer på ham.
Hvad fanden skal det betyde?
Jeg har sagt det før.
Jeg kommer ikke til at dø på denne rejse.
Men det gør jeg?
Tja...
Jeg har set den måde, du bevæger dig på,
når ingen kigger.
Du har levet et hårdt liv.
Selv før Nedbruddet.
Hvis Sygen ikke får bugt med dig...
...vil dine gamle kampskader før eller siden.
- Hvad? - Nej, jeg...
Jeg fik bare en tanke. Kaptajn James Thacker rejste til Alaska
for næsten 100 år siden i håbet om at ændre verden.
Nu er vi her
og sejler nordpå som ham
til der, hvor det begyndte.
Sig mig, er det et tilfælde eller skæbnen?
Ingen af delene.
Folk vil gerne tro, der findes noget større, så de kan håndtere det.
Så de kan forstå det.
Men efter det, jeg har set, ved jeg, det er løgn.
Eventyr eksisterer ikke.
Og dog håber du,
at en lille dreng med hjortegevir vil forblive et uskyldigt barn. For evigt.
Hør, mr. Jepperd,
skæbnen førte os sammen.
Og hvad, hvis jeg planter min næve i din hovedskal?
Hvad ville du kalde det?
Intet. For det gør du ikke.
Gus ville aldrig tilgive dig.
Dit møgsvin! Kom her!
Du husker det ikke, vel? Vi mødtes for ti år siden.
- Hvad fanden taler du om? - Crescent City!
Sacred Heart Hospital!
Vi kørte i elevator sammen.
Verden var ved at falde fra hinanden.
Og din kone havde lige født en søn.
Så sig mig,
om jeg fik dig overtalt til at gå ind til ham igen?
Jeg er kommet op på broen.
Okay, kig efter kaptajnens logbog.
En bog, han skriver notater i. Forhåbentlig forklarer den tingene.
Gus?
Jeg fandt den.
Læs de sidste notater højt for mig.
- Du kan godt læse, ikke? - Jo, jeg kan godt læse.
Okay, så læser jeg.
"Kl. 1:14 fortalte dr. Caraway mig,
at passager Quintana Stanley var testet positiv for Dommedag."
Kvinden med den grønne hue.
"Kl. 1:55. Fire passagerer mere er testet positive.
Min besætning og jeg gør, hvad vi kan.
Kl. 5:31. Passager Stanley er død.
Min mænd bortskaffede hendes lig i havet på min ordre,
men jeg frygter, hun ikke bliver den sidste."
Kl. 11:18. Over halvdelen af passagererne er nu døde.
Heriblandt flere fra min besætning.
Vi har smidt de uheldige overbord,
og jeg har slukket motoren.
Det må stoppe her.
Vi må ikke lægge til land igen."
Darwin?
Fortsæt.
Læs resten.
"Kl. 14:59. Enden er nær.
Jeg har gjort alt, hvad jeg kan.
Darwin, min dreng, hvis du læser dette,
håber jeg, skæbnen kunne redde dig, når jeg ikke kunne.
Jeg er stolt af den mand, du er blevet."
Er han der?
Kaptajn Stafford?
Ja.
Var han din ven?
Ja.
Faktisk nærmest som en far.
Han hjalp mig, da jeg virkelig behøvede det.
Kaptajn Stafford lyder som en god mand.
Ja.
Det var han også.
Vi må respektere hans ønske.
Vi kan ikke genstarte motoren.
Men han håbede, du fandt en måde at overleve på.
"Det må stoppe her."
Det var hans sidste ordre, og det må jeg respektere.
Jeg fortalte ikke, hvorfor jeg leder efter min mor.
Hun er videnskabsmand og søger en kur mod Sygen.
Jeg skal hjælpe hende, men det kan jeg ikke, hvis jeg ikke kommer frem.
Så jeg behøver din hjælp
til at hjælpe de venner, jeg efterlod.
Og dig. Så ingen andre som kaptajn Stafford behøver at dø.
Beklager, Gus.
Det kan jeg ikke.
Hvad, hvis jeg afslutter det, Stafford startede på?
Hvad mener du?
Han begravede ligene i havet, ikke? For at slippe af med Sygen.
Jeg kan begrave resten.
Så vil Sygen ikke længere være ombord.
Du er bare et barn, Gus.
Det kan du ikke.
Jeg er nødt til at prøve.
Vil du så hjælpe mig?
Okay.
Det var altså dig.
Hvorfor har du ikke sagt noget tidligere?
Tidspunktet var aldrig rigtigt.
Det var mit livs værste dag.
Det var også en hård dag for mig.
Den dag indså jeg nemlig,
jeg ikke kunne hjælpe folk mere. Jeg kunne ikke kurere dem.
Gøre dem raskere.
Efter det så jeg bare på, mens folk døde.
Jeg mistede mig selv den dag.
Og jeg mistede min kone.
Selvom der gik lang tid, før det gik op for mig.
Det øjeblik i elevatoren...
Jeg var bange for...
...at jeg ikke havde, hvad det krævede for at være far. En god far.
Så jeg tøvede.
Og på grund af det mistede jeg også min kone.
Og min søn.
Men...
...Gus fik mig tilbage til livet...
...da jeg ikke troede, det var muligt.
Kan du ikke se det?
Der findes ikke tilfældigheder.
Du og jeg sidder her
ti år senere endnu engang sammen og imod alle odds...
...på grund af Gus.
Sig mig så,
om du stadig mener, det bare er en gang pis?
Eller er der mere i det?
Det gør mig ondt.
Zhang vil gerne vide, om pigen har ændret mening.
Så bliver det vel på den hårde måde.
Hvad laver du?
Hvad ser det ud som? Jeg får dig ud herfra.
Jeg forstår det ikke. Hvordan har du...
Jeg blev skadet i kampen om zoo'en.
Men Zhangs hær fandt mig og tog mig med.
Hvorfor hjælper du mig?
Jeg kunne ikke lade dem torturere dig,
selvom det ikke gik med os to.
Den hjorteknægt. Det var ham, I kom efter i zoo'en, ikke?
Vi skulle til Alaska og finde hans mor.
Godt, I fandt ham.
Kom.
Godt. Der er en bil mere på vejen, men ingen holder øje med den.
Pis! Kom.
Et lille flugtforsøg sætter altid fut i tingene.
Hvad hed du nu, unge mand?
Jordan.
Jordan, du begynder virkelig at bevise dit værd her.
- Du snød mig. - De skal til Alaska.
Jeg sagde jo, at jeg altid får det, jeg vil have.
Alaska, hvad?
Populært sted. Hent en satellittelefon, søde.
Hallo?
Hvis der er nogen, og du kan høre mig, er telefonens ejer desværre død.
Ved du tilfældigvis, om han har stiftet bekendtskab
med en dr. Gertrude Miller?
Hvem fanden er du?
Vi rejser i morgen tidlig. Til Alaska.
- Hvad er der i Alaska? - Åbenbart det hele.
Gus, er du der?
Jeg er her.
Jeg har...
Jeg fandt de første mennesker.
Nå.
Hvem var de?
Der var alle mulige slags.
Landmænd, svejsere, pensionister,
unge som mig selv.
Alle, der stadig ønskede at leve.
Det er jo alle.
Alle ønsker at leve.
DENNE BOG TILHØRER JUSTIN
Justin.
Han hed Justin.
Det var en dreng og hans far.
Gus?
Er du okay?
Jeg ved ikke, om jeg kan gøre det her.
Jeg troede, jeg kunne, men...
...jeg kan ikke.
Det behøver du heller ikke.
Jo, jeg gør.
Ellers dør Jepp.
Sygen er overalt.
Jeg er bange for, at han bliver smittet, og så dør han også.
Derfor er jeg nødt til at finde min mor.
Hun vil ... Jeg ved ikke hvordan, man hun finder en kur mod Sygen.
Hun er nødt til at finde en kur. Det skal hun.
Er Jepp din ven?
Han er Store Mand.
Jeg...
...har bare mistet så mange.
Pubba, Aimee, Becky og Wendy...
Jeg må ikke også miste Jepp.
Døden er sværest for dem, der lever videre, fordi vi bliver efterladt.
Med kun minderne om dem, vi elskede.
Men de kan leve videre.
Gennem os.
Jeg ved, hvad jeg skal.
Justin var en vidunderlig søn.
En dreng, der elskede camping og at være udendørs.
Og hans far elskede ham højt.
Chris var en vidunderlig far, og han elskede sin søn højt.
De var på alle mulige ture sammen.
Og de vil altid være sammen.
De vil altid leve videre, hvis vi fortæller deres historie.
Alle deres historier.
Jeg kunne ikke finde alle jeres navne
eller meget om jer...
...men I vil ikke blive glemt.
Jeg vil huske jer.
KAPTAJN NOAH STAFFORD
Jeg gjorde det.
Det er klaret.
Gus?
Darwin?
Hjort, hvad? Det havde jeg aldrig gættet.
Så må jeg vel hellere holde min del af aftalen.
Lad os få startet motoren og bragt jer nordpå.
Din mor venter.
Okay.
Alt eller intet.
Han gjorde det.
Selvfølgelig.
Du havde ret.
I hvad?
Mange ting.
Det tager et par minutter at sætte kursen og så videre.
Tak.
Fordi du hjalp mig.
Nej, Gus.
Jeg siger tak.
Kommer straks. Jeg må vise dig noget.
- Jepp! - Gus!
Er alt okay, knægt?
Ja. I kan godt komme op nu. Sygen er helt væk.
Kom, der er en, I skal møde.
Darwin. Du skal møde mine venner. Jepp og dr. Singh.
Darwin?
Gus.
Hej Gus.
Jeg er alligevel ikke den eneste overlevende.
Jeg er bare den, der holdt ud i længst tid.
Jeg har sat kursen for skibet til det nordlige Alaska.
I bør nå frem og to dages tid.
Jeg er ked af, jeg ikke kan gennemføre rejsen med dig,
men jeg må følge kaptajn Staffords ordre,
så Sygen aldrig når i land.
FØRSTESTYRMAND DARWIN CRUSOE
Så er du vel kaptajnen nu.
Tak, Gus.
Jeg håber, du finder din mor og redder dine venner.
Farvel.
Darwin.
Mor er her. Hej.
Vi er færdige. Vi tager tilbage til flyet.
Hvad med hende der?
Tag hende med.
Men efterlad ham. Han vil sinke os.
Hej.
Det gør mig ondt.
Det gør mig så ondt.
Du er okay.
Det skal nok gå.
Det bliver ... Det skal nok gå.
Hallo! Køl lige ned deromme, møghunde.
Vi får svaret straks.
Bear?
Wendy?
Jeg ved, I nok ikke kan høre det her, men...
Jeg ville bare fortælle jer, at vi er ombord på båden.
Jeg håber virkelig, I er okay, og at I kan komme tilbage til de andre.
Når vi finder Birdie, kommer vi tilbage til jer.
Okay?
Okay. Farvel.
Godt nyt, mr. Jepperd.
Du er komplet Syge-fri.
Noget ændrede sig den dag ude på havet.
For drengen...
Gus.
...og for Store Mand.
Er der noget, du gerne vil tale om?
Det krævede bare en nærkontakt med den anden side.
Hallo, er der nogen?
Ja. Vi er her.
Navn og position, tak.
Jeg ved ikke, hvor vi er. Et sted midt ude på havet.
Jeg hedder Gus.
Birdies Gus?
Hvad?
Vent, hvor kender du Birdie fra? Hvem er du?
Jeg hedder Siana, Gus.
Jeg er ven med din mor.
Og at du kan få kontakt til os betyder,
at du kun er nogle dage herfra.
Næste stop, Alaska!
Tekster af: Pia C. Hvid