Bun-venit la bord!
Eu sunt căpitanul Stafford. Acum...
Știu că ați trecut prin multe.
Cu toții am avut parte de prea multe pierderi și tragedii.
Dar... toate astea se schimbă de azi.
Fiindcă azi pornim spre Canada.
Nu putem ști ce ne așteaptă.
Dar suntem în siguranță o vreme.
Așadar... Zâmbiți, îmbrățișați persoana de lângă
și să omagiem amintirea celor pierduți pe parcurs
făcând singurul lucru pe care și l-ar dori de la noi după ce am supraviețuit.
Să sărbătorim!
- Da! - Bagă muzică, DC!
Cu toții ne dorim să rămânem cumva în amintire.
Întrebarea este mereu cum anume.
Cum am vrea să fim ținuți minte?
Lăsându-ne purtați pe lumea cealaltă?
Sau purtând greutatea lumii pe umeri?
Oricum ar fi, un lucru e sigur.
Toți vrem să știm că am părăsit lumea asta făcând ceva bine,
că viețile noastre chiar au avut însemnătate.
SWEET TOOTH: UN BĂIAT CU CORNIȚE
Am reușit!
La țanc!
Oameni buni!
Cealaltă mână. Doi, trei...
Unde e toată lumea?
- Poate n-ar trebui să fim aici. - Da, apropo...
Nu plecăm nicăieri.
Se pare că au dat o petrecere mare.
Și au dispărut toți?
Poate că dorm în cabine.
Și echipajul?
Nu ne mișcăm. Motorul e oprit.
Arunc o privire, să văd care-i faza.
- Voi doi stați pe loc. - Am grijă de el.
E cineva aici?
V-am zis să stați pe loc. Înapoi!
- Ce e? - Ce s-a întâmplat?
Nu avem ce căuta aici. Hai!
Ce ai găsit?
Intră aici, Gus.
Nu te opri, Gus.
Ce e, Jepp? Ce ai găsit?
Maladia e pe navă, nu? Ai fost expus?
Nu știu.
- E important să știm... - Am spus că nu știu!
Nu putem rămâne aici. Nu avem apă și mâncare.
- Asta nu contează dacă... - Dacă ai fost expus!
N-am fost expus!
Bine? N-am nimic.
De unde știi?
Jepp?
Nu pot opri sângerarea.
Îmi pare rău.
Nu mi-am dat seama că e hibrid.
Și dacă nu era? Ce ai fi făcut?
Mi-ai rănit fiul.
Dă-mi un motiv să nu te rănesc.
Rosie.
Ce cauți aici?
Era să mor de grija ta.
Ai întrerupt comunicarea dintr-o dată. Unde e?
Unde e căpriorul, Rosie?
O să-l găsim, fiindcă o avem pe ea.
O fetiță adolescentă?
Călătorea cu ei. Ne poate spune încotro s-au dus.
Lasă-mă să mă ocup eu. Ai grijă de băiatul tău.
Să ducem oaspetele în casă.
O să stăm de povești.
- Trebuie să pornim vaporul. - Da.
- Cum facem asta? - Unul dintre noi va merge pe punte.
Poate dăm drumul motorului cumva.
Planul tău are doar o hibă.
Maladia e acolo.
Ei bine... Trebuie să facem ceva.
De ce tot vorbești la plural? Ai noroc că ești cu noi.
Tu trebuia să rămâi în urmă, nu surorile.
- Sunt aici pentru Gus. - Încetează cu minciunile!
Gus? Nu! Ce...
- Ce faci? - Mă duc pe punte să aflu ce s-a petrecut.
Nu poți face asta, Gus.
Doar eu pot. Nu mă pot îmbolnăvi, nu?
Poate că nu, dar florile mov o să-ți ia mințile.
O să fiu grijuliu. Promit.
- Zăhărel... - Ai încredere în mine!
O să găsesc problema.
Nu vă omorâți până mă întorc!
Va fi bine.
Ai idee ce o să vadă pe navă?
Ce e mai rău?
Să vadă moartea...
sau să moară?
IEȘIRE
INIMA NAVEI
PENTRU BĂIATUL MEU CU DRAGOSTE, TATA
Alo?
E cineva acolo?
Să răspundă cineva, vă rog!
- Alo? - Alo?
Slavă Domnului!
Credeam că-s singurul rămas.
Cine ești?
Sunt Gus.
Tu cine ești?
Darwin, ofițerul secund.
Unde ești?
În cabina mea.
Am ajuns aici cumva.
M-am îmbătat rău ieri și am leșinat. Când m-am trezit azi-dimineață...
toți erau duși.
De la Maladie.
Da.
Cred că de asta sunt încă în viață.
Dar tu?
Cum de ești în viață?
Sunt imun.
Ești hibrid.
Da.
M-am ascuns pe navă.
O caut pe mama.
E într-un oraș din capătul Alaskăi.
Nu pot să cred.
Doar tu ești în siguranță la bord.
Deci pot repara totul.
Dar am nevoie să mă ajuți.
Caut puntea ca să aflu ce are motorul.
Îmi poți spune ce să caut?
Da. De fapt, pot.
Sfinte Sisoe!
S-ar putea să scăpăm cu viață.
Vom scăpa cu siguranță.
Bine... Da.
Așa, Gus.
Găsește prima scară și urcă.
Nu sta degeaba. Probabil mori de foame după ce ai bătut atâta cale.
Nu mi-e foame.
Și nu mănânc porc.
Măcar încearcă pâinea.
Bucătarul meu, Arlo, a fost campion cinci ani la rând.
Crede-mă că n-ai mai gustat așa ceva.
Îți pierzi vremea.
Nu o să vorbesc.
Sărmana de tine!
Cât aveai? Poate cinci ani, când au început toate astea?
Nu ai văzut cum era viața înainte.
Pe atunci...
viața era minunată.
Oamenii erau oameni.
Lasă-mă să ghicesc. Încerci să aduci oamenii înapoi?
Întocmai! Vezi? Știam că ești isteață.
- Dacă m-ai cunoaște, ai ști... - Te cunosc, Becky.
Sau să-ți spun „Urs”?
Fosta șefă a Armatei Animalelor?
Apărătoarea tuturor hibrizilor, cu excepția nepotului meu, desigur.
L-ai nenorocit, nu glumă!
Îl auzi?
Cum urlă de durere?
M-ar mira să prindă răsăritul.
Ai fost obligată.
Erai furioasă și debusolată.
Și înțeleg de ce. De când ți-au murit părinții...
ai căutat singurul lucru pe care ți-l doreai, dar era de negăsit.
O familie.
Vrei o familie, Becky, la fel ca noi toți.
Dar meriți mult mai mult decât gașca aia cu care te-ai înhăitat.
Meriți o familie adevărată.
Una care te va iubi și te va păstra în amintire.
Asta înseamnă să ai copii sânge din sângele tău.
Știi vorba: „Sângele apă nu se face.”
Ce e așa haios?
Ai înțeles greșit vorba aia.
Dacă tot știi atâtea despre mine...
trebuie să știi că părinții mei erau profesori.
Oameni foarte deștepți.
Când eram mică, mi-au spus că voi avea o surioară.
Vezi tu, eu sunt adoptată.
Mi-au spus vorba aia.
„Sângele apă nu se face.”
Dar mi-au spus că e folosită greșit.
Apa se referă la apa din pântec.
La familii legate prin sânge.
Dar sângele...
Sângele e călit în luptă.
Înseamnă că relațiile pe care le alegem sunt mai puternice decât rudenia.
Mereu m-am întrebat de ce m-a marcat vorba aia de când eram mică.
De ce v-ați supărat, băieți?
Dar acum știu.
Ca să fiu aici ca să-ți arăt ignoranța.
Nu cred că înțelegi cu cine ai de-a face, scumpo.
Întotdeauna obțin ce vreau.
Într-un mod sau altul, mă vei ajuta să-l găsesc pe mucosul ăla.
Singura întrebare e dacă vei alege calea cea grea sau cea ușoară.
Mai gândește-te.
Nu întârzia prea mult.
Vreun spasm?
Dacă aveam vreunul, îți spuneam.
Chiar dacă ți-a venit sorocul, nu-ți face griji.
Îl voi proteja.
Ce naiba înseamnă asta?
Ți-am mai spus. Nu-mi stă scris să mor în călătoria asta.
Dar mie, da?
Am văzut cum te miști când nu e nimeni atent.
Ai dus o viață brutală.
Și înainte de Prăbușire.
Dacă Maladia nu te răpune...
vechile răni o să-ți vină de hac cât de curând.
- Ce e? - Nimic, doar...
Mă gândeam că James Thacker s-a dus în Alaska
acum aproape un secol ca să schimbe lumea.
Acum iată-ne aici,
navigând spre nord ca el...
acolo unde a început totul.
Spune-mi, e coincidență sau soarta?
Niciuna.
Oamenii se prefac că există ceva mai presus ca să facă față,
să dea lucrurilor un sens.
Dar, după câte am văzut, știu că-s aiureli.
Nu există basme.
Și totuși, speri...
că un băiețel cu coarne de cerb
va rămâne un copil inocent pe veci.
Dle Jepperd...
soarta ne-a adus la un loc.
Dacă îmi înfig pumnul în căpățâna ta?
- Cum ai numi asta? - Nicicum. Fiindcă nu ai face-o.
Gus nu te-ar ierta.
Nenorocitule! Vino încoace!
Nu-ți amintești că ne-am întâlnit acum zece ani.
- Ce naiba tot bălmăjești? - Crescent City!
Spitalul Inima Sacră!
În lift.
Lumea se năruia.
Soția ta tocmai născuse un băiat.
Spune-mi...
Am reușit să te conving să te întorci la el?
Am ajuns. Sunt pe punte.
Bine. Caută jurnalul căpitanului.
E un carnet în care scrie notițe. Sper că vom afla ce s-a întâmplat.
Gus?
- L-am găsit. - Citește-mi ultimele pasaje.
- Știi să citești, nu? - Da, știu.
Să vedem!
„Ora 01:14. Medicul Caraway mi-a spus
că pasagera Quintana Stanley e pozitivă la tulpina Apocalipsei.”
Femeia cu căciulă verde.
„Ora 01:55. Alți patru pasageri au teste pozitive.
Eu și echipajul facem ce putem.
Ora 05:31. Pasagera Stanley a decedat.
Oamenii mei au aruncat trupul în mare conform instrucțiunilor,
dar mă tem vă nu va fi ultima.
Ora 11:18. Peste jumătate din pasageri au decedat.
Și mai mulți membri ai echipajului.
Am aruncat năpăstuiții în mare
și am oprit motorul.
Trebuie să se sfârșească aici.
Nu trebuie să ajungem pe uscat.”
Darwin?
Continuă. Termină.
„Ora 14:59. Sfârșitul e aproape.
Am făcut tot ce mi-a stat în puteri.
Darwin, băiete, dacă citești asta,
sper că soarta te-a salvat cumva, deși eu am dat greș.
Sunt mândru de bărbatul care ai devenit.”
E acolo?
Căpitanul Stafford?
Da.
Era prietenul tău?
Da.
Mai degrabă un tată.
M-a luat sub aripa lui la nevoie
Căpitanul Stafford pare un om bun.
Da. Era.
Și trebuie să-i respectăm dorințele.
Nu putem reporni motorul.
Dar a spus că speră să supraviețuiești.
„Trebuie să se sfârșească aici.”
Au fost ultimele lui ordine. Trebuie să le respect.
Nu ți-am spus de ce o caut pe mama.
E savantă și caută leacul pentru Maladie.
Eu ar trebui să o ajut, dar nu pot dacă nu ajung la ea.
Am nevoie de ajutorul tău...
ca să-mi ajut prietenii lăsați în urmă.
Și pe tine. Ca nimeni să nu moară la fel ca cpt. Stafford.
Îmi pare rău, Gus.
Nu pot.
Dacă termin ce a început cpt. Stafford?
Cum adică?
Îngropa trupurile în ocean.
Nu? Să scape de Maladie.
Îi pot îngropa pe cei rămași.
Atunci nu ar mai fi Maladie la bord.
Ești doar un copil, Gus.
Nu poți.
Trebuie să încerc.
O să mă ajuți după?
Bine.
Deci tu ai fost.
De ce n-ai spus nimic mai devreme?
Nu am găsit momentul potrivit.
A fost cea mai groaznică zi din viața mea.
A fost o zi grea și pentru mine.
În ziua aia mi-am dat seama
că nu mai pot ajuta sau vindeca oameni.
Nu-i pot lecui.
După aceea, doar i-am privit pe alții cum mor.
M-am pierdut pe mine în ziua aia.
Și mi-am pierdut soția.
Deși mi-a luat vreme îndelungată să-mi dau seama.
În momentul ăla, în lift...
mi-era teamă.
Că nu sunt capabil să fiu un tată bun.
Așa că am ezitat.
Din cauza asta... și eu mi-am pierdut soția.
Și fiul.
Dar...
Gus m-a adus înapoi...
când credeam că nu există cale de întoarcere.
Nu-ți dai seama?
Nu există coincidențe.
Noi doi suntem aici...
zece ani mai târziu, împreună din nou,
împotriva tuturor sorților...
datorită lui Gus.
Acum spune-mi...
Încă mai crezi că sunt doar aiureli?
Sau e ceva mai mult?
Îmi pare rău.
Zhang vrea să știe dacă fetița s-a răzgândit.
Calea cea grea, atunci.
- Ce faci? - Ce ți se pare? Te scot de aici.
Nu înțeleg. Cum ai...
Am fost rănit în luptă la zoo.
Armata lui Zhang m-a luat de acolo.
- De ce mă ajuți? - Nu-i puteam lăsa să te tortureze.
Chiar dacă a ieșit prost între noi.
Pe căprior îl căutai la zoo, nu?
Mergeam în Alaska să-i găsim mama.
Mă bucur că l-ai găsit.
Haide!
Fii atentă. Mai e o camionetă pe drum, dar nu e păzită.
La naiba! Hai!
Mai rar ceva atât de palpitant ca o tentativă de evadare!
Cum te chema, tinere?
- Jordan. - Începi să-ți câștigi pâinea, Jordan.
- O înscenare. - Se duc în Alaska.
Scumpo, ți-am spus că mereu obțin ceea ce vreau.
Alaska?
E la modă. Adu-mi un telefon prin satelit, dragule.
Alo?
Dacă e cineva pe fir și mă auzi, persoana care avea telefonul e moartă.
Știi cumva dacă s-a întâlnit cu cineva?
Cu o anume dr. Gertrude Miller?
Cine naiba ești?
Plecăm dimineață. Mergem în Alaska.
- Ce e în Alaska? - Totul, se pare.
Gus, ești acolo?
Sunt aici.
Doar...
Am găsit primii oameni.
Cine erau?
Oameni de tot felul.
Fermieri, sudori, pensionari.
Și tineri ca mine.
Oricine își dorea să trăiască.
Adică toată lumea.
Toți vor să trăiască.
CARTEA ACEASTA ÎI APARȚINE LUI JUSTIN
Justin.
Îl chema Justin.
Erau un băiat și tatăl lui.
Gus?
Te simți bine?
Nu știu dacă pot face asta.
Credeam că pot, dar...
Nu pot.
Nu e nevoie.
Ba da.
Altfel, Jepp o să moară.
Maladia e peste tot și mi-e teamă că o va lua și va muri și el.
Și... De asta trebuie s-o găsesc pe mama.
Ea... Nu știu cum, dar va găsi un leac pentru Maladie.
Trebuie să-l găsească. Trebuie!
Jepp e prietenul tău?
E Bărbat Mare.
Doar...
Am pierdut atâția oameni.
Pubba, Aimee, Becky și Wendy...
Nu pot să-l pierd și pe Jepp.
Moartea e mai grea pentru cei vii, fiindcă rămânem în urmă.
Doar cu amintirea persoanelor iubite.
Dar ei pot trăi mai departe.
Prin noi.
Știu ce să fac.
Justin a fost un fiu minunat.
Un băiat pasionat de tabere și natură.
Și tatăl lui îl iubea mult.
Chris a fost un tată minunat, care și-a iubit fiul enorm.
Călătoreau peste tot împreună.
Vor fi mereu împreună.
Vor rămâne în viață pentru totdeauna dacă le spunem povestea.
Poveștile tuturor.
Nu v-am găsit numele tuturor,
sau prea multe despre voi.
Dar nu veți fi uitați.
Eu îmi voi aminti de voi.
CĂPITANUL NOAH STAFORD
Am reușit.
Am terminat.
Gus?
Darwin?
Căprior? Nu m-aș fi gândit.
E rândul meu să respect învoiala.
Să pornim motorul ca să ajungi în nord. Mama ta te așteaptă.
Așa...
Să vedem!
Chiar a reușit.
Sigur că da.
Ai avut dreptate.
În legătură cu ce?
Cu multe lucruri.
Îmi ia câteva minute să stabilesc traseul.
Mersi!
Că mă ajuți.
Nu, Gus, eu îți mulțumesc.
Mă întorc imediat. Îți arăt ceva.
- Jepp! - Gus!
Ești teafăr, puștiule?
Da. Puteți ieși acum. Maladia nu mai e.
Haideți să vă fac cunoștință cu cineva.
Darwin, ei sunt prietenii mei, Jepp și dr. Singh.
Darwin?
- Darwin! - Gus.
Salut, Gus!
Se pare că totuși nu sunt singurul supraviețuitor.
Doar am rezistat cel mai mult.
Am pus vaporul pe traseu către nordul Alaskăi.
Vei ajunge acolo în două zile.
Îmi pare rău că nu pot veni cu tine.
Dar trebuie să respect ordinele cpt. Stafford.
Să mă asigur că Maladia nu ajunge pe uscat.
OFIȚER SECUND DARWIN CRUSOE
Tu ești căpitanul acum.
Mulțumesc, Gus.
Sper să-ți găsești mama și să-ți salvezi prietenii.
Rămas-bun!
Darwin.
Mama e aici. Ușurel...
- Am terminat. Haideți la avion. - Cum rămâne cu ea?
Aduceți-o.
Lăsați-l pe el. Ne va încetini.
Auzi...
Îmi pare rău.
Îmi pare tare rău.
Totul va fi bine.
Va fi bine.
O să fie... Va fi bine.
O să fie bine.
Băi! Gura, potăilor!
Vom afla imediat.
Urs?
Wendy?
Știu că probabil nu ne auziți.
Voiam să știți că am ajuns pe vapor.
Sper că sunteți tefere și că vă puteți întoarce la ceilalți.
După ce o găsim pe Birdie, ne vom întoarce la voi, bine?
Bine. Pa!
Vești bune, dle Jepperd.
Nu ai Maladia.
Ceva s-a schimbat în larg atunci.
Pentru băiat...
Gus.
...și pentru Bărbat Mare.
Vrei să vorbim despre ceva?
A fost nevoie doar de un pas dincolo.
E cineva pe recepție?
Da, suntem aici.
Nume și localizare, vă rog.
Nu știu unde suntem. Undeva pe ocean.
Mă numesc Gus.
Gus al lui Birdie?
Ce?
De unde o știi pe Birdie? Cine ești?
Numele meu e Siana, Gus. Sunt prietenă cu mama ta.
Dacă ajunge semnalul la noi, e clar.
Sunteți la două zile distanță.
Următoarea oprire: Alaska!